18 CARL VON LIKNÉ 



Maj 18. 



Vi lämnade det täcka Nyköping; vägen var jämn, 

 åkerfälten på ömse sidor, solen sken varmt och 

 lärkorna drillade i luften. Vinterrågen stod något 

 tunn, bäst på höjderna, men i dälderna helt utdöd. 



Ätteplatser en hel hop lågo bredvid landsvägen, 

 på vänstra handen, strax förr än man kom midtför 

 Berchners gård,, Bärga kallad. 



Ormar äro hvarken i Sverige eller utomlands på 

 något ställe tillräckligt beskrifna, därför må i fä- 

 derneslandets illustrerade historia vi göra på dem be- 

 skrifningar. Här funno vi en coluber, som således no- 

 terades: kroppen grå, med ovala fjäll, som voro på 

 ryggen smalare, med upphöjd liaea, till färgen lika, 

 utom på spetsen svar taktiga; hvaraf ryggen blef 

 något fläckig. Undra sidan täcktes med fjäll, så 

 breda som magen eller halfva kroppen, dessa voro 

 svarta, vid sidorna ljusare, fram åt hufvudet än mer 

 ljusa. Hufvudet svart med åtskilliga suturer. Käkarna 

 med svarta tvära linjer. Näsborrarna små. Kring 

 öronen kullrig, utstående, svart med stor hvit fläck. 

 Tänderna i två rader på hvardera sidan af lika stor- 

 lek. Tungan laf två svarta trådar. Denne gör inga 

 skadliga bett och är af snoksläktet. 



Efter en och en half mils resa bytte vi hästar i 

 Jäders gästgifvaregård. Här lågo snöplog, vält och 

 sladd. Sladden består af tvenne tjocka bräder satta 

 på kant, parallella och ihopfästa med några tvärpin- 

 nar helt fast, hvarmed åkern slättas efter välten, 

 på det lerkakorna må än bättre söndérrifvas. Jag 

 beskrifver under tiden de föraktligaste, gemenaste 

 och allmännaste hus och åkerredskap, inte för mina 

 landsmäns skull, utan mer för utlänningarnas. Det 

 kommer dock till nytta uti ceconomia privata. 



Sedan vi rest en och en kvarts mil till Vreta, 



