ÖLANDSRESAK 1 9 



en lika god och jämn väg, fingo vi en hel annan 

 jordmån. 



Kolmården, en tjock skog af tall, gran, stenar, 

 höjder, berg och brådstup, ibland hvilka Stutkärns- 

 brinken var ej den sämsta. Allestädes vid vägen 

 lågo stenar öfverstrukna med en blodröd färg, som 

 gnuggad gaf en hög gul färg och luktade som 

 violblommor. Kallas därför denna sten violsten, 

 fastän stenen själf gifver ingen lukt, utan endast 

 en fin mossa (byssus), som honom färgar. Denna 

 byssus består inte af trådar, såsom utlänningarnas, 

 utan endast af ett fint mjöl. 



Efter en och en kvarts mil ankommo vi till Krok- 

 eks gästgifvaregård, där kyrkan var byggd på själfva 

 ruinerna af Svintuna kloster. 



Måbär växte här ymnigt, lika röda vinbär, från 

 hvilka de skiljas med sina upprätta klasar, bredare 

 stiplar och mera spetsiga blad på bägge sidor med 

 små korta hår, som i spetsen föra en körtel, be- 

 strödda. 



Här vid Krokek sågs en liten fjäril till skepnad 

 och storlek med argo, men utan fläckar, ofvan på 

 vingarna högblå. 



Här vid gä-stgifvaregården Krokek var skillnaden 

 emellan Södermanland och Östergötland. 



ÖSTERGÖTLAND. 



Ifrån Krokek hade vi till Åby en och en half mil 

 af lika situation och backar, ibland hvilka Glasjö- 

 backen uppför och Rotbrinken nedför voro de märk- 

 värdigaste. 



Kolmården lyktades strax förr än man kom fram 

 till Åby gästgifvaregård. Märkvärdigt var, att Kol- 



