20 CARL VON LINNÉ 



mården, som bestått af ideliga berg, här slutades 

 på sidorna med sand utan sten, då hela landet nedan- 

 för består af lera. Månn icke hafvets egna effekt? På 

 yttersta kanten af Kolmården fick man se Öster- 

 götlands egna situation af stora och vida åkerfält, 

 byar, vägar, med hafsviken och Norrköping. 



Tre kvarts mil ifrån Åby kommo vi om aftonen 

 till Norrköping. 



Maj 19. 



Norrköping blefvo vi kvar uti denna dagen öfver, 

 dels att bese staden och manufakturerna, dels att 

 undvika soldaterna, som kommo tågande och säkert 

 skulle göra oss förlustiga af skjuts. 



Sockerbruket, af rådman Lindstedt och intres- 

 senter uppbyggdt, besågo vi först; själfva huset be- 

 stod af 8 våningar med vindarna. Här kokades det 

 råa, grofva, pulveriserade sockret med vatten, upp- 

 späddes med kalkvatten, blandades med oxblod eller 

 ägghvita, skummades, slogs i formar, som voro till 

 skapnad af en omvänd conus med genomborrad spets; 

 härutur rann en syrup neder uti en understående 

 flaska; detta itererades, och en hvit, våt fransk lera, 

 såsom en deg, blef täcklock öfver sockret i dessa 

 formar. Det är underligt att ingen lera funnits hos 

 oss, som kan tjäna till sådant bruk, utan att hämtas 

 utifrån. Denna leran tycktes intet annat göra, då 

 hon täckte sockret, än allenast bevara det för has- 

 tig torka och förr än vattnet väl är afrunnet; ty 

 om leran tages bort, då allenast spetsen af socker- 

 toppen ännu är våt, blifver hon intet mera hvit. Skum- 

 met, som togs af de kokande kittlar och laken, som 

 runnit ut ur formarna, gjordes till syrup. Kalk- 

 vattnet, som hade uti sig kalksalt, är så skadeligt 

 för människans kropp, som det är nyttigt vid sock- 

 rets raffinering. 



