14 CARL VON LINNÉ 



På vägen mötte oss en stor hop soldater från 

 Jönköpings län, som tågade åt Stockholm, där att gå 

 på galejorna. 



Vi lämnade på vänstra handen de la Gardiemas 

 Löfstad, beläget på en hög backe och på högra han- 

 den Gransjön. 



Granarna stodo nu i full blomma och gåfvo ett 

 starkt damm ifrån sig i starkaste hettan, så snart 

 träden rördes; deras oändligt många hanblomster, som 

 förut varit smultronlika och liffärgade, voro nu bleka 

 och utlekta; honblomstren voro få, högröda, lutande 

 med tillbakaböjda håliga fjäll, att de liksom med ske- 

 dar måtte upptaga hanmjölet och det leda till de röda 

 lancettlika pistiller eller spiror. 



Larven af en cimex, stor som en vägglus men 

 tjockare, trindare, hel och hållen mörk, utom de 

 svarta ögon och fyra rader af svarta små punkter 

 långs åt ställda, fanns på granarna. 



Kimstads kyrka lämnades på vänstra handen, på 

 hvars takås voro i bleck tvenne ryttare uthuggna 

 emot hvarandra ridandes. 



Oxdrifter mötte oss nu som tillförne, drifvandes 

 åt Stockholms slaktarehus i ansenlig myckenhet. 



Kring Norrköping hade vi stora åkerfält, små 

 enbuskar, ingen skog, några löfträd, föga stenar. 



Ekar voro här omkring nog många men illa hand- 

 terade och medfarna; de tjocka grenarna voro af- 

 huggna en tvärhand ifrån stammen, men alltför 

 sent; små kvistar sprungo ut omkring de af huggna 

 grenarna; en alltför liten krona och ej tillräcklig 

 för så långt träd var lämnad öfverst i toppen; häraf 

 voro många ekar alldeles utgångna och torkade. 



Blomstren voro nu här i diken hottonia och ra- 

 nunculus capillaceo folio; i kärren caltha; i ängarna 

 primula lutea; vid buskarna anemone nemorosa; vid 

 tufvorna juncus capitulis psyllii. 



