26 CARL VON LINNÉ 



Skatorna hade byggt allestädes vid byarna sina 

 konstiga nästen med dubbla ingångar i huset. Un- 

 derlig fågel, som skyr skogen och utsätter sig för 

 daglig fara ibland människorna. 



En konungens jaktpark var vid vägen en kvarts 

 mil förrän vi kommo fram till Linköping, dit vi 

 hade ifrån Kumla en och en half mil. 



Linköpings stad var inte särdeles stor, ej syn- 

 nerligt stora hus, utan synnerlig situation med ojämna 

 gator. Kyrkan var en ibland de största i Sverige. 

 Här var landshöfdinge- och biskopssäte, gymnasium 

 och skola. På torget lågo några stora flata stenar, 

 som sades, på det rum, där konung Karl IX lät 

 aflifva riksråden. 



Landshöfdingen berättade, att i skären skulle fin- 

 nas ett sällsamt träd, det jag efter hans beskrifning 

 höll före vara id eller taxus. 



Vi uppehöllo oss icke länge i Linköping. Utan- 

 för staden reste vi genom Malmen, en skog lik den 

 jaktparken, vi hade på andra sidan om staden. 

 . Åkerfälten voro här och där besådda med ärter. 



Efter 1 mils resa från Linköping kommo vi till 

 Bankeberg. Aftonen kom och resan påskyndades. 



Efter en och tre kvarts mil anlände vi till Mjölby, 

 sedan solen med sin aftonrodnad nedgått. Denna 

 Mjölby gästgifvaregård är därigenom märkvärdig, att 

 landsvägarna från Eksjö, Skeninge, Vadstena och 

 Linköping här stöta tillsammans på ett ställe. Vore 

 här en traktör efter belägenheten, hvarest så många 

 resande måste fram, och i anseende därtill så myc- 

 ken förtäring sker, skulle detta gästgifveri hafva 

 helt annan art. Vi hvarken kunde eller ville hvila 

 här om natten, reste alltså och kommo kl. 12 efter 

 tre kvarts mil till Dala, och om morgonen kl. 4 

 efter en och en kvarts mil till Hestra, hvarest vi 

 trötta af nattvakandet hvilade tre timmar. 



