28 CARL VON LINNÉ 



Menyanthes stod i full blomma 1 kärren, dess 

 kronor voro innantill helt artigt ludna såsom ett slags 

 hypericum, lasianthus kalladt, ifrån Amerika. 



Den skönaste och största ibland alla svenska 

 fjärilar fanns här på hålvägen. 



Hästarna, som döda lågo vid vägen visade oss 

 med tänderna kännemärken af sin art: då f ramtän- 

 derna voro sex, oxeltänderna på hvart ställe sex, och 

 betarna på hvartdera stället en, dessa senare skilda 

 med ett litet tomrum så ifrån framtänderna som oxel- 

 tänderna. 



Equisetum blomstrade nu på sitt sätt och gaf 

 ifrån sig ett mjöl, som dansade för oss på papperet. 



Vägen var oss föga bättre, fast mer och mer 

 löfrik af björk. 



Efter en och tre kvarts mil ankommo vi till 

 Berga, Härifrån fingo vi något mildare väg. 



Svedjor, fällor eller lyckor, som smålänningarna 

 dem kalla, begynte man nu att se på ömse sidor om 

 vägen, merendels gröna af en härlig råg. I dag 

 sågo vi några af dem brännas: ty landtmannen aktar 

 tiden, att strax, förrän regn kommer, efter stark 

 torka, itända svedjorna, på det fällan bättre skall 

 brinna och askan af regn fästas. Det är märkvärdigt, 

 huru sådana eldar fördrifva moln och regn; hvart 

 barn vet omtala, hurusom efter lång torka, då åker- 

 brukaren länge önskat regn och då himmelen ändt- 

 ligen mulnar, då också åtskilliga påtända sina sved- 

 jor, hurusom då molnen lyftas upp, fördelas och 

 försvinna, det faller ofta i nästa socknar öfverflödigt, 

 att brännarna få intet. 



En runsten stod på Sönderängs backe bredvid 

 vägen en och en half fjärdedels mil ifrån Berga på 

 vänstra handen. Vi läste följande bokstäfver på 

 honom: 



