38 CARL VON LINNÉ | 



till färgen och växer merendels på spånlagda kyrk- 

 tak. Mossan kokas med vatten och alun och utan 

 alun; på bägge sätten gifver det en gul färg och 

 tämligen hög, dock med alun blekare. Andra färga 

 sitt garn gult med barken af afvenbok (carpinus), 

 som stötes och kokas med vatten, dock blifver denna 

 färg ej så hög som med vallbjörksbark. 



Grönt färgas här nere med törstebär (frangulas); 

 när garnet först blifvit gult kokadt med björklöf och 

 torkadt, kokas det ånyo med dessa bär, som gifva en 

 grön färg. 



Brunt färgas med stenmossa, hvilken mossa kokas 

 med vatten, silas sedermera ifrån mossan, förrän 

 garnet ilägges, annars blifver det fläckigt af mossan. 

 Sot kokadt med spisöl gifver ock en brun färg, dock 

 ljusare än af stenmossa. 



Mest all stenmossa färgar, ty violmossan, som 

 gör violstenen röd, färgar höggult, om man gnug- 

 gar honom mot en handske eller lägger honom emel- 

 lan ett vått kläde. Det är märkvärdigt att kvinn- 

 folken, då de skola hämta stenmossa till brun färg, 

 ej så noga hålla sig till en sort såsom ålänningen, 

 utan taga härtill hvarjehanda sorter, som växa på 

 stenar. 



Ljusen, som bönderna här nere stöpa, färga de 

 ofta gula såsom vaxljus medelst väggmossa (lichen 

 leprosus luteus), som ser ut som ett gult mögel 

 och växer på gamla väggar; denna afskrapas, bin- 

 des uti en linneklut, kokas i vatten, som häraf blifver 

 gult, och med detta gula vatten utspädes talgen 

 under stöpningen. De fattiga blanda mycken gran- 

 kåda ibland sin talg vid Ijusstöpningen, hvarigenom de 

 väl få flera och större ljus, men dessa kådljus brinna 

 fort med hög låga, rinna, ryka och osa mycket. 



En mil hade vi från Lenhofda till Märhult. 



Andromeda stod på ömse sidor vid vägen i 

 kärren med sina höga liffärgade blommor. 



