ÖLANDSRESAN 39 



Ljungryar med hög ljung hade vi hela dagen 

 kring vägarna, hvilka icke litet kontribuera till under- 

 håll för bien, som här på orten i myckenhet brukas. 



Klapper täckte åkrarna, sades dock ej skada såd- 

 den utan hålla fuktigheten kvar i myllan. 



Multnade ekar lågo här och där på jorden, som 

 bättre hade tjänat till gödsel under de härligaste lil- 

 jor och lökväxter, för hvilka ingen jord är tjänligare, 

 eller ock till gångar i trädgårdar, genom hvilken 

 de hållas rena ifrån ogräs. 



Två mil till Villeköl. Gästgifvaregården låg öde, 

 ingen var gästgifvare, ingen hållkarl; fingo vi alltså 

 inga hästar, utan nödgades taga de uttröttade till 

 nästa gästgifvaregård; en olägenhet för resande, som 

 jag tillförne aldrig märkt i riket. 



En och en half mil till Brännehult i Kalmar län. 



Ekar äro de nyttigaste träden i riket, besyn- 

 nerligen för deras nytta vid skeppsbyggerier. Man 

 beklagar allmänt att ekarna här i Sverige växa mer 

 greniga och krokiga, men mindre jämna och raka 

 än de utländska; man har sökt genom stadigt kvis- 

 tande få träden till jämn växt, men har dock föga 

 lyckats; här på orten sågo vi de rakaste och jämnaste 

 ekar vi någonsin sett; ty voro vi angelägna att ut- 

 röna orsaken, då vi funno, att jordmånen härtill 

 föga eller intet kontribuerar utan allenast att ekarna 

 stodo tätt och trångt vuxna, hvarigenom de såsom 

 tall, uti en tät dunge, växte smala, mindre greniga 

 och liksom täflande med hvarandra om företrädet 

 i höjden, och att då de lägsta blefvo kväfda af de 

 höga fingo dessa efter hand tillfälle att göra starkare 

 stam. Hvarför de, som aro angelägna att plantera 

 väl växta ekar, böra så och sätta dem nog tätt och 

 trångt i förstone, efter hand uthugga de som stå 

 mest trångt, så blifva därigenom ekarna väl vuxna. 

 Äfven detsamma ser man i tallskogarna, huru af 

 de smalaste humlestänger med tiden blifva de stör- 



