ÖLANDSRESAK 41 



hvart sinu, utan höga torn; inuti var hon täck och 

 iigde sköna skrudar. Största olägenhet mötte oss 

 här med spiskvarter; ty sedan vi hade flera timmar 

 fåfängt sökt omkring staden, vunno vi det ändtligen 

 hos apotekaren, mer för böner än penningar. Källare 

 och viner voro därefter. 



Slafvarna eller fångar, som för grofva förseelser 

 blifvit dömda att här arbeta på fästningen, sågo 

 vi härom dagen släpa såsom hästar, men mot afton 

 kl. 6 drifvas in uti mörka kulor under vallen. Fyra 

 styfver bestodos dem om dagen till mans att lefva på; 

 men då de arbetat från kl. 6 om morgonen intill af- 

 tonen, utom kl. 11 till 1, hade de ett par styfver 

 mera eller sex styfver för dagsverket. Deras elände 

 reste håren på hufvudet, hvilkas nåd var alldeles 

 borta och som voro dömda till eviga lifsfångar. 



Skansarna Grimskär och Käringlåret lågo vid 

 pass en fjärdingsväg ute i hafvet på helt små öar; 

 den förra utanför slottet midt i passagen för skep- 

 pen; i denna sades vara en brunn med sött vatten. 

 Den senare skansen låg närmare intill vallen. 



Knutarna på trähusen i staden voro utanpå be- 

 slagna med bräder, att de längre tid måtte uthärda 

 emot vädret och luftens makt. 



Tången, som låg vid stranden och växte upp 

 under vattnet, hade uti sig tvenne slags blåsor: det 

 ena slaget af blåsor voro ett par slätare, utan gryn, 

 och hade liksom spindelväf uti sin kavitet; de andra 

 blåsor, som slutade spetsarna, voro aflånga och ge- 

 menligen trenne; deras cortex var liksom med gryn 

 besprängd, och i deras kavitet var en hvit pulpa. 



Ulva prima låg helt grön och ihålig, som upp- 

 blåsta tarmar, till stranden kastad. 



Hela dagen var mulen och kulen. 



