10 CARL VON LINXE 



beskrifvit, dels för korthetens skull, dels att man 

 ej har terminos artis stadfästade på svenska språket; 

 men förnämligast att utlänningar kunde nyttja verket 

 och därigenom ledas att få håg till att se hvad det 

 öfriga vore, helst ingen svensk lär mycket bemöda 

 sig om dessa beskrifningar, om. han ej själf är stu- 

 derad. 



Att lära invånarna och bönderna känna och till- 

 reda hvarjehanda färggräs och apotekareörter fann 

 jag under resan vara mycket svårt; den korta som- 

 maren fordrade min skyndsamma resa, om jag eljest 

 skulle bese många orter och däraf få anledning 

 till flera rön; jag skall beflita mig att lära de stu- 

 derande vid akademien allt sådant, att när dessa med 

 tiden blifva i riket utplanterade och herdar i för- 

 samlingarna, de då må vara i stånd häruti gifva 

 sina sockenbor bästa anledningen. 



Kartorna öfver Gottland och Öland bör min lä- 

 sare tillskrifva den vittre inspektor Jacob Faggot 

 uti landtmäterikontoret, som att göra detta lilla verk 

 så mycket tydligare har mig dem lämnat. 



Jag bör ock här ej förbigå att nämna sex unga 

 herrar, som på denna resan gjorde mig på egen 

 bekostnad sällskap, att därigenom vänja sig vid ob- 

 serverande på resor och sig själfva uppöfva, de där 

 med all flit voro mig behjälpliga vid undersökningar. 

 Dessa voro: 



P. Adlerhjelm, notarie i kungl. bergskollegiet. 



J. Moraeus, auskultant i bergskollegiet. 



H. J. Gahn, brukspatron. 



G. Dubois, medicine studiosus. 



Fr. Ziervogel, farmac. regius. 



S. Wendt, medicine och botan. studiosus. 



Skrifarten är mycket enfaldig, hvarför jag torde 

 blifva hårdt ansatt af många Plinii näktergalar. 

 Språket pryder vetenskapen som kläderna kroppen, 

 den som inte själf kan hedra kläderna, måste låta 



