I 



ÖLANDSRESAN 51 



svarta, hufvudet svartblått, tinningarna hvita och 

 näbbet trubbigt. 



Skräcka, honans hela kropp var ofvanpå med 

 stjärt- och vingpennorna helt grå, men inunder är 

 hon helt och hållet med täckfjädrarna hvit; hufvu- 

 det gulgrått med hängande tofs. 



Cimex hyoscyamoides Petiverii, märkt på ryg- 

 gen med S:t Andreas' röda kors, fanns mer än ymnigt 

 på bolmörten. Äfven sågs här en tämligen stor hvit 

 spindel med röd mage. 



Askstockar tjocka som timmerstockar af 3 fam- 

 nars längd, varande emellan 50 ä 60 års ålder efter 

 ringarna i trädet räknade, lågo tämligen många på 

 gården; dessa voro ämade till brancarder på vag- 

 nar för hofvet, hvartill intet lättare och tjänligare 

 träd gifves. 



Salpetersjudarna voro vid Rella i fullt kok; de 

 profvade jorden på salpeter, då de lade henne i 

 vatten och af vattnet släppte en droppe på knifs- 

 bladet, som torkades i solen, då salpeter sig kristal- 

 liserar och blifver hvitt. Hela processen var denna: 

 myllan lakas, vattnet afhälles och kokas, uppspädes 

 med dylikt lakvatten, koket kontinueras merendels 

 5 ä 6 dygn, öses upp i kärU, aska tillägges att supa 

 upp fettman, dekanteras, kokas och skummas som 

 tillförne, kontiuueras ad pelliculam usque eller till 

 dess en droppe på knifven strax kristalliseras. Då 

 man dem frågade om en salpeterjord, som väl är ut- 

 lakad, efter 5 å 6 år gifver åter salpeter och det 

 mer än någon annan förut obrukad jord, svarades 

 alldeles ja. De berättade, att den jorden är bäst 

 som tages under båsen i fähusen, men ej så där uri- 

 nen faller. 



En stengärdesgård låg här, som var manshög, 

 vid pass en kvarts mil lång, begjmtes på vänstra han- 

 den och inneslöt kungsladugården Halltorps ägor; 

 efter dess hela längd jämte muren växte asclepias. 



