66 CARL VON LINNÉ 



till topp&n, helt tätt med grenar klädda, af hvilka 

 (let ena trädet uppskjutit 4 stammar utur en rot, se- 

 dan moderstamman förut blifvit afhuggen. 



Ätteplatser sågos några stycken, af hvilka en, 

 som låg nordväst ifrån Resmo kyrka, inom gärdet; 

 själfva åkern var märkvärdig därmed, att 9 stora 

 stenar lågo uti en ring, emellan hvardera var vid 

 pass 5 alnars spatium, under hvar af dessa stenar 

 var en grundval af 3 mindre stenar; midt i centrum 

 låg den 10:de stenen. 



Gärdesgårdar anlades här och på andra ställen 

 långt fastare, bredare och högre, än tillförne varit 

 brukligt, med alla stenar i muren horisontella, att 

 muren ej så lätt kunde blåsa kull eller nedtrampas af 

 kreaturen. 



En råka hade sitt bo uti ett högt träd vid 

 Resmo; vi läto taga det neder och funno det byggdt 

 till ett hemisphserium af en fots diameter, hopsatt 

 af strå, bast, fjäder, hår, mossa, och inunder själfva 

 boet var torf; uti detta lågo 3 helt svarta ungar, 

 stora som skator: vingpennorna höllo på att brista 

 ut; näbbet, såsom på en kråka, svart, midt på något 

 ljusare, gapet ganska bredt, och borstarna, som 

 täckte näbbet, voro mycket styfva. Knott (culex 

 alis aqueis, pedibus nigris, annulo albo) voro af 

 en oändlig myckenhet uti boet, alla blodstinna af 

 ungarnas blod. 



En ekstock, som var mycket stor och förliden 

 vinter afhuggen, i diameter 7 kvarter inom bar- 

 ken; då vi räknade ringarna, funno vi att de vuxit 

 260 år, märkte ock att somliga ringar i trädet voro 

 nära intill hvarandra och andra mycket längre ifrån 

 hvarandra; då jag undrade, hvad orsaken härtill 

 månde vara, föll mig in att starka vintrar kunde 

 förorsaka att ringarna kommo närmare intill hvar- 

 andra: ty räknade jag ifrån förliden vinter ring- 

 arna ifrån barken in åt centrum till år 1708 å 1709, 



