ÖLÄNDSKES AK 67 



■då starka vintern var, hvilka ringar jag fann vara 

 "i tätt intill hvarandra; äfven åren 1587 och 1658, 

 (detsamma märkte jag ock på en stor hop andra 

 I mindre ekstockar. Alltså hafva vi uti eken liksom 

 I en krönika på vintrarna, dem vi kunna få oss be- 

 kanta hela 200 a 300 år tillbaka. 



En källa, den största och skönaste på hela ön, 

 låg strax nedanför Resmo gård; hon var så stark, 

 att hon dref en liten kvarn, dock med öfverfall. 



Väderkvarnar finnas på hela denna västra si- 

 dan i stor myckenhet, ställda på landtborgen. 



Mysinge hög låg en åttondedels mil ifrån Resmo; 

 han var en af de högsta högar här i landet, belägen 

 på själfva landtborgen och bestod af lösa stenar. 

 Härifrån såg man på västra sidan Mörbylånga, Kast- 

 lösa, Kalmar, Möckelby, Torslunda, Resmo och på 

 östra Sandby, Stenas, Hulterstad. 



Alfvaren sågs ifrån Mysinge hög helt brun med 

 gröna ränder, långs och tvärtföre strukna lik en land- 

 karta. Vi undersökte orsaken härtill, då vi funno 

 under en helt torr, steril, brunaktig mylla, knappt 

 af en tvåfingers djup, själfva alfvaren af en häll 

 eller golf skiffer, rämnad såsom is i starkaste köld; 

 öfver dessa rämnor växte gräs, emedan fuktigheten 

 i springorna längre kunde kvarhållas och ej så lätt 

 bortbrännas som på flätan. 



Härifrån foro vi på högra handen nedför landt- 

 borgen åt Mörbylånga, annexet till Resmo. 



Benunge (gasterosteus aculeis in dorso decera), 

 en liten fisk, fanns här i rännilen. 



Fucus eller tång brukades här att täcka vakt- 

 kojorna med: ty landtmannen måste här hålla väk- 

 tare hela sommaren, att hjortar och vildsvin icke 

 äta upp säden. 



Mörbyskans låg nere vid hafvet, så af tiden 

 uppfräten, att mycket litet tecken sågs efter dess 

 ruiner. 



