ÖLANDSRESAN 73 



spåret, ehuru vi vinnlade oss att med höflighet, väl- 

 talighet och skänker vinna dera. Ändtligen lämnade 

 vi dem, sedan vi fått veta, att den kuriöse och vär- 

 dige Jakob Faggot, inspektor vid landtmäterikonto- 

 ret, själf varit med gästgifvaren och stenkolen be- 

 sett den tiden, han här inrättade alunverket. 



Taken täckas här på orten i stället för näfver 

 med halm, dock att halmen på intet ställe synes, 

 och så väl som ett näfvertak kan vara säkert för 

 gnistor; ty vid takfoten af skares halmen jämnt, ett 

 bräde sättes emot och inunder litet näfver vid tak- 

 droppet; ofvanpå täckes halmen med en dubbel flod 

 af torf, då den understa torfven vänder det gröna 

 åt halmen, men den öfra detsamma åt himmelen. 

 Sådana tak brukas allenast i mangården men ej i 

 ladugården. 



Byar och gårdar hafva vi allt härtills sett an- 

 lagda nedanför landtborgen eller vid dess slutande, 

 hafvande de alltså på ena sidan ängar, åkrar och 

 hafvet, på andra alfvaren och därifrån källor med 

 sött vatten. 



Pigorna gingo i husen klädda ofvan bältet med 

 särk, och nedan med en tunn kjortel; deras hår 

 var flätadt med ett band, som de kalla tippat. 



Resan ifrån Kastlösa låg öfver alfvaren till 

 Smedby. 



Ätteplatser hade vi så i går som hela denna 

 dagen intill Ottenby helt fullt på landtborgen, de fleste 

 med stenar i ring klinglagda, men under tiden fun- 

 nes de ock med stenar i trekant omgifna. Allestä- 

 des stodo upprättade stenar större och mindre; men 

 hvarken på själfva alfvaren eller på strandsidan såg 

 man minsta tecken till grifter; hafva alltså de gamle 

 utvalt till lägerställe den vackraste prospekt. 



Alfvaren var som tillförne slät, steril, här och 

 där med sina tufvor liksom af svinen rotad; här och 



