76 CARL VON LINNÉ 



gaxjia äro alla perpendikulära upp i själfva dagen. 

 Malmen är här den lättbrutnaste man någonsin kan 

 önska: ty han fördelar sig medelst springor och 

 tvärspringor helt artigt. Strata i grufvan räknade 

 vi på väggen och funno: 1. Torf med mylla en tvär- 

 hand. 2. Skiffer en tvärfinger. 3. Sandjord en half 

 aln, hvars öfversta bryn såg ut som stenkol. 4. 

 Skiffer ett hälft kvarter. 5. Orsten. 6. Svartaktig 

 skiffer ett hälft kvarter. 7. Orsten ett hälft kvarter 

 i små stycken. 8. Skiffer en tvärfinger. 9. Or- 

 sten och något kalk inunder. 10. Skiffer och i 

 den här och där orsten. 11. Kalk allt ned till 

 rätta alunmalmen, i hvilken sutto svarta bollar ströd- 

 da. 12. God svart alunskiffer till 6 alnars djup. 



Svartbollar kallas ett slags svarta stenar, till 

 skapnaden af en limpa; dessa äro så hårda, att de ej 

 utan största möda och svårligare än flinta slås 

 sönder, varandes i brottet helt becksvart; då man 

 lägger dem i elden att rostas, gifva de en stark 

 smäll likt ett pistolskott, hvarpå den närstående mär- 

 ker en stinkande hvitlökslukt, som smakar sött på 

 tungan och är ganska skadlig: ty de hålla arsenik; 

 sällsamt är med dessa stenar, att de som äro hår- 

 dare än flinta i öppna dagen upplösas af regn och 

 sot och falla sönder till en mull, men ännu säll- 

 sammare är, att utaf en sten skall blifva svart mylla. 



Petrificeradt salt liknade några fina gryn, som 

 här och där funnos emellan lamellerna af skiffren 

 kristalliserade; man men te i förstone, att de voro 

 gedigen alun, men när man smakade på dem, smälte 

 de inte i munnen, då man nogare såg på dem skil- 

 des de ifrån hvarandra nästan som spat eller hvita 

 gryn, och var hvardera af dessa grjoi en rombisk 

 kristall af tvenne flata stora plana rhomboidea oppo- 

 sita, och hvar sida af trenne rhombis oblongis juxta 

 se positis, voro alltså dessa kristaller en selenites- 



Kiser såg man här inga, men de sades finnas 



