82 CARL VON LINNÉ 



att vi sågo efter allting; utforskade alla belägen- 

 heter; att prästerna gjorde oss underrättade om 

 kyrkornas medel och skrudar; att jag alltid upp- 

 muntrade mitt sällskap med de orden, att de skulle 

 hafva ögonen omkring sig; ty blefvo vi rådda att taga 

 en kronobetjänt med oss, det ock skedde. 



Juni 8. 



Då vi om morgonen reste ifrån Ås kaplans- 

 gård, sprungo folket i byn att se oss såsom spek- 

 takel. Himmelen begynte mulna, folket spådde torrt 

 väder; men svalorna flögo nästan under buken på 

 hästarna; ett par timmar härefter begynte regnet, 

 som kontinuerade hela dagen. 



Resan ställdes i söder till allra sydligaste udden 

 af Öland genom Ottenby lundar och djurgårdar. 



Ottenby lund var vid pass en kvarts mil lång af 

 björk med något asp och ek; i denna lund voro stora 

 och breda vägar eller alléer, här och där torg eller 

 små fält. Tvärs öfver denna djurgård var en liten 

 förfallen mur fordom anlagd med stenkurar af ett 

 par alnars höjd, så vida inuti, att en person i dem 

 väl kunde röra sig, belägna ett godt bösskott ifrån 

 hvarandra, att folk, som i dessa blefvo inställda, så 

 mycket lättare kunde skjuta hjortarna under jakten, 

 vid det att hjortarna saktade sig, då de skulle öfver 

 muren. Ett djurhus till vinterfoder var midt i djur- 

 gården, där höet utkastades, inom ett lågt stängsel 

 dit hjortarna sig samlade så ofta de hörde sin ladu- 

 gårdsman slå med yxhammaren i väggen. Jämte 

 detta hus var ett fält, på hvilket invånarna midsom- 

 marstiden plägade samla sig och dansa. 



Myggen var i denna lund öfver allt ned till hafvet 

 så mycken, att han ej kan uttalas; denna mygg flög 

 i ansiktet och mumien på oss, och sades att hjor- 



