ÖLANDSRESAK 83 



tama för honom gingo utur skogen på fältet denna 

 tiden. 



En stenmur var byggd tvärs öfver udden, där 

 Ottenby lund slutade sig i söder, afskiljandes den 

 yttersta släta spetsen af ön, som var ett fält af 

 en kvarts mil. Icke långt förr än man kom till 

 själfva udden såg man en murad källa utan aflopp, 

 med godt vatten. Rosenkinds källa kallad, och strax 

 liärvid sågs ruinerna af Rosenkinds kapell, som for- 

 dom varit underhållet, då fisklägena voro på denna 

 holme i myckenhet på den tiden, sillen gick årligen 

 till dessa stränder, men som den afvikit hafva både 

 fisklägen och kyrka förfallit. 



Sillgarnen lågo på marken att torkas, lika andra 

 djupnät med maskor så små, att man endast kunde 

 träda fingren igenom dem. 



Tobisnoten fingo vi ock här se, som bestod af 

 ett buldanslakan, som var 2 ä 3 alnar högt och 

 lika bredt; vid detta var på bägge ändar häftadt ett 

 nät, gjordt af tageltråd, tjock som en gåspenna, till 

 samma längd och höjd som lakanet, med maskor, 

 genom hvilka man kunde träda 4 finger; ett rep 

 ofvan och nedan hvar tändel, som på bägge sidor 

 gick längre ut än nätet, fäst på ändarna vid en trä- 

 båge, med hvilken denna not drogs; stenar voro vid 

 undra tändelen och träflan vid öfra; ingen kil var 

 på noten, emedan fisken sökte strax det hvita lakanet: 

 ty hvar som hvitt kastas, dit begifver han sig. 



Tobis kallas här ammod5'1es tobianus, angvilla 

 de arena eller sandilz ichtyologorum, som är en 

 liten fisk, kvarterslång, rund, lik en siklöja, utan 

 synliga fjäll; ryggfenan, af 60 mjuka strålar, tager 

 sin begynnelse en tvärfinger ifrån hufvudet, utsträc- 

 kande sig efter hela ryggen inemot stjärten; bröst- 

 fenor af 15 strålar hvardera, af hvilka den största 

 är kort, den sista kortast; inga magfenor; bakfenan 

 (pinna ani) ifrån utgången till stjärten utsträckt med 



