86 CARL VON LINNÉ 



tillbakaböjdt näbb, med hvilket han i dyn, såsom 

 en plog, ristar att söka sig föda. 



Löss finnas mest på alla fåglar och fyrf otade djur, 

 ja ofta fiskar. Redi har varit så kuriös, att han af- 

 ritat öfver 30 slags fågellöss; ty sågo vi efter på 

 dessa tvenne rara fåglar och funno på dem deras 

 egna kräk. 



Strandskjurelusen var stor som en loppa, hård 

 och seglifvad, hon lopp fort och var till färgen gul- 

 brun (glauca), hufvndet var rundaktigt, flått, något 

 upphöjdt; magen var oval, spetsigare åt bröstet med 

 10 tvära bleka inskärningar; på sidorna vid bakre 

 delen af magen voro hår; halsen var ganska smal, 

 fötterna korta och hornen ganska korta. 



Skärf läckelusen var mörk och af lång; hufvu- 

 det nästan trekantigt, spetsigt med en inskuren tvär- 

 linje midt öfver hufvudet, magen var aflång nästan 

 som en linje, något bredare midt på med 8 inskär- 

 ningar; fötterna korta och krokiga; hornen små, 

 korta och med knappar slutande. 



Vipbon sågos åtskilliga här på fältet, merendels 

 med 4 ägg uti, hvilka ägg voro till färgen gråaktiga, 

 ojämnt beströdda med svarta och mörka ojämna 

 fläckar. Uti ett af dessa, som öppnades och som 

 något legat under modren, sågo vi redan lifstrådarna 

 nyss påbegynta med många greniga blodröda ådror, 

 ett blekt hjärta och 2 svarta ögon. 



Allra yttersta spetsen af Ölands södra udde lyste 

 här och där upp utur vattnet, med många tvära 

 reflar, som lärde att sjöfarande ej borde vara för 

 närgångna. 



Härifrån ställdes vår resa i norr långs efter östra 

 sjökanten af Öland. 



Schäferiängen fingo vi strax resa igenom, som 

 låg emellan Ottenby lund och östra hafskanten, var 

 vid pass tre åttondedels mil lång, inbärgades snart 



