ÖLANDSRESAK 87 



af halfva landet åt Ottenby ladugård, på hvilken for- 

 dom varit schäferi. 



Växter på denna äng voro synnerligen följande. 

 Alopecurus culmo erecto växte där som vattnet stått 

 öfver vintern och gjort bara fläckar. Rumex foliis 

 lanceolato ha^^tatis gjorde de platser, som voro nå- 

 got upphöjda, röda med sina blommor; orchis morio 

 växte mycket på ängen. Token stod ibland buskarna 

 af IV2 alns höjd, till tecken att hjortar ej så gärna 

 äta honom som oxar och hästar. Ulmaria växte där 

 som var sidländt och kallades här helt artigt kall- 

 gräs, emedan hon växer på kalljord i. e. sidländt 

 jordmån, som om nätterna gifver en kall dimma 

 ifrån sig, skadlig för säden; alltså ock utstakar 

 kalljorden ifrån den andra. Trientalis, iris, myrica 

 sågs mycket häromkring, hvilken senare gjorde att 

 smöret smakade af lök. 



Euphorbia, som Rudbecken kallat tithymalus 

 maximus oelandicus, stod här midt på ängen vid 

 fjällbäcken i myckenhet, aldrig tillförne af oss i 

 Sverige vild sedd; han växte i buskar af ett par al- 

 nars höjd, stjälken går årligen bort, bladen äro 

 strödda, lancettlika, trubbiga och hela; involucra par- 

 tialia voro fyrbladiga med 4 blomskaft, som hvardera 

 delades och fördelades uti tvenne grenar med tvenne 

 blad; de första blommorna voro hannar med 5 kron- 

 blad, men de som sutto emellan de tvådelade grenarna 

 voro hermafroditer med 4 kronblad, blommorna voro 

 gula och kronbladen hela. Sedermera sågs samma 

 växt hela 'dagen här och där i ängarna och alfvaren. 



Resan låg nu tillbaka utur Ottenby distrikt 

 genom den 3 alnars breda muren, som gick i rät linje 

 tvärs öfver landet, vi följde östra hafskanten åt 

 norr, men togo af på vänstra handen uppåt alf- 

 varen, till en gård som heter Kärre, där att betrakta 

 Kärrekusa. 



Kärrekusa är en källa, som ligger ej långt från 



