90 CARL VON LINNÉ 



drade år jordmånen utan att lämna tecken till or- 

 saken. Får man gissa uti en resebeskrifning, skulle 

 jag tro att ljungen gått bort genom det, att trakten 

 blifvit instängd inom stora muren, då örter och gräs 

 fått växa, friare för kreaturen: ty jag har sett 

 på andra ställen den sterilaste ljunghed, i 8 år in- 

 stängd, förvandlats i äng, och jag har sett de allra 

 största ängar, där i mannaminne varit äng, som ut- 

 lagd blifvit med ljung bevuxne. 



Landtborgen och vår väg blef här lägre och 

 knappt synlig eller skild ifrån alfvar och strandsidan, 

 vid pass en kvarts mil från hafvet löpandes. 



Kyrkorna äro mest anlagda på landtborgen, där 

 jorden är till några alnar djup, kanske därför att man 

 i kyrkogårdarna må kunna begrafva liken. De gamla 

 lära ock för samma orsaks skull haft här sina ätte- 

 platser, af hvilka hela landborgen var full intill 

 Hulterstad. Somliga af dessa ätteplatser voro med 

 stenar i ring kringlagda, somliga i stora fyrkanter, 

 hvilka sista voro de bredaste och ofta med rundlar 

 inuti utsirade. 



Milby äng, som vi reste öfver, var väl en kvarts 

 mil lång, men sågs dock ej på henne något märk- 

 värdigt utom tithymalus oelandicus, och vid dess 

 norra gärdesgård en hop stora hagtorner, af hvilka 

 somliga så här som vid Hulterstad hade i sin krona 

 3 å 5 famnars bredd och i sin stam voro tjockare, 

 än manslår. Andra träd såg man inte. 



Token växte på alla tufvor, af hvilka alfvaren 

 här på orten var full; men tog hastigt af och för- 

 försvann vid Hultersta åt norra sidan. 



Landsvägen var här just en kedja af ätteplatser. 



Skval ter, eller små kvarnar, som drifvas med 

 vatten vår och höst allenast, såg man här vid alf- 

 varsidan, dem man tillförne knappt märkt på Öland. 

 Dammen, som var byggd af sten och torf, stod nu 

 torr, där man inärkte att emellan stenarna var hafs- 



