94 CARL VON LINNÉ 



rii vid basen af hvart kronblad var crenata och 

 pistillorum capitulum var aflångt såsom uti adonis, 

 radix tuberosa sessilis conglobata skickade ut på si- 

 dorna långa trådar, vid hvilkas spetsar sutto små 

 radices tuberosse; hela växten var tomentosa såsom 

 cyanus; stjälken var en half aln lång och rak, 

 rotbladen voro ovato-lanceolata trubbiga med blad- 

 skaft; stjälkbladen voro 3 på hvart bladskaft, af 

 hvilka det mellersta var något längre och de öfversta 

 bladen alltid smalare, blommorna slutade grenarna, 

 sittande på sina blomskaft, ägande hvartdera sitt 

 eget fembladiga blomfoder; på somliga blommor voro 

 hvita fläckar, men på dem var öfversta huden skild 

 ifrån den andra. 



Tribergaborg att bese, lämnade vi landsvägen 

 vid första byn, och reste på vänstra handen uppåt 

 alfvaren; han var ett bösskott i diameter; hans mu- 

 rar hade varit ganska fasta och likasom skodda 

 med ny mur utanpå; ett par famnar utom borgen 

 sågos ruinerna efter en mur, som utan tvifvel varit 

 en förskans. Då vi uppbröto stenar, att se om 

 borgen fordom varit murad med kalk, hvarefter man 

 tycktes finna små vestigia, fast af många hundrade 

 år mest utplånade, fann man små cochleas af 7 spirers 

 längd, stora som hvetekorn, brunaktiga, vridna emot 

 solen. 



Bössor, som voro här på landet förbjudna, att 

 bönderna icke måtte föra våld på hjortarna, tyckte 

 de själfva, att snarare borde befallas dem förskaffa 

 sig, synnerligen vfd krigstider, hvarigenom de för- 

 mente sig kunna afhålla små fartyg, som endast vid 

 deras stränder hamna kunde. Några finnskutor hade 

 här för ett par dagar sedan lagt sig på redden; fol- 

 ket, som fruktade fientlighet, samlade sig med väp- 

 nad hand, men gingo flata tillhakas när de sågo 

 sina egna. 



Landtborgen här på trakten kunde knappt mär- 



