96 CARI, VON LINNÉ 



namn, som likväl vore flicka, bedjandes mig säga sig 

 af hvad kön det säkert vore.* 



Färgegräs, som här på orten brukas, voro: färska 

 blad af scabiosa succisa, hvilka kokas med garnet, 

 hvarftals (stratum supra stratum) lagda, så länge som 

 ett kok fisk; detta står sedan öfver natten i grytan, 

 och om morgonen därefter tages garnet upp, som 

 ännu intet synes färgadt; grytan med koket värmet 

 upp, garnet lägges på käppar öfver grytan och immaii 

 med ett täckfat, att imman ej må bortflyga, utai 

 saturera garnet, såsom denna imman är det som 

 färgar grönt; men då garnet om morgonen upp- 

 tages utur grytan, vrides det, bladen bortkastas, 

 litet aska lägges i koket och garnet ofta neddoppas. 

 Med brunskär färgas således: garnet tvättas, torkaS; 

 betas med alun, åter torkas; brunskären rå ocli 

 grön sönderhackas, blandas hvarftals (s. s. s.) med 

 garnet, kokas ett par timmar, hvarunder väl röres 

 och vändes att allt blifver lika gult Med sten- 

 mossa färgas brunt, blandadt s. s. s. med garnet, 

 kokt i vatten med litet lut, att färgen må bättre 

 fästa, men garnet betas intet. Ljusgult får man ge- 

 nom enmossan (lichen fulvus, sinibus dsedaleis) som 

 gör en vacker gul färg: skiäle (serratula) gifver ocl< 

 gul färg, då garnet betas med alun; örten, som därtill 

 hackas, kokas s. s. s. och då det något litet kokal 

 slås lut till och kokas mera. Konig (origanum) gif- 

 ver en högbrun rödaktig färg; örten torkas, sönder- 

 hackas, kokas med garnet, som tages ofta upp ocli 

 klappas. Apelbark gifver en citrongul mycket täcl< 

 färg och lifligare än skiäle. Sot med vatten kokt gif- 

 ver brun färg,, mörkare än stenmossa. 



Sempervivnm växte på taken; athamanta liba- 



* Den undersökning, Linné med anledning häraf före 

 tog, gaf vid handen att barnets könsdelar voro rudimentär! 

 och missbildade, men att modern nog haft rätt i att gifvi 

 barnet mansnamn. 



