98 CARL VON LINNÉ 



Juni 10. 



Runstens kyrka hade vid sin södra sida en run- 

 sten med ringa skrift, på hvilken sågos följande bok- 

 stäfver: 



■H+r^iitrhH- 



Brudarna berättades här om bröllopsdagen hafva 

 för sedvänja, att med sina brudpigor löpa till kyrkan, 

 då brudgummen rider med sina karlar, hvarvid bru- 

 den måste så laga, att hon kommer strax i kyrkan 

 efter honom. För bröllopsdagen, då för henne tredje 

 gången lyses af predikstolen, hafver hon på sig en 

 kappa, går därmed ur kyrkan, just då prästen går 

 af predikstolen, hafvandes i följe en giftvuxen piga, 

 med hvilken hon går omkring till sina sockenbor, 

 den ene efter den andre, ställandes sig inom dörren 

 helt orörlig, allenast niger, utan att tala; folket 

 förstår dock språket, den ena gifver henne tallrikar, 

 en annan fat, en annan skedar etc, och får hon så- 

 ledes allt hvad till ett kök behöfves; husmödrarna 

 hafva alltid tillreds sina skänker, dem pigan stop- 

 par i sin säck och bär med bruden; det går således 

 ganska fort för suppleanten, som ofta genomfarit 

 hela socknen förr än folket kommer utur kyrkan; ty 

 socknarna här på landet äro ej vidlyftiga och bestå 

 allenast af några byar, som ligga tätt intill hvar- 

 andra, merendels inom en kvarts å en half mils 

 diameter. 



Kompassen kallas här på orten norringen, och 

 handkvarnen pinan. 



Vi voro föga komna från Runstens kyrka, förrän 

 vi vid Bjärby fingo se en stor upprest runsten, 



