100 CARL VON LINNÉ 



buskarna buro de bäste och flesta nötter, fast de 

 ofta ej voro 3 kvarter höga. Efter tre åttondedels 

 mil ifrån Långelöts kyrka kommo vi till borgen, som 

 låg här midt på landet, inuti själfva skogen, och med 

 skog öfvervuxen. 



Ismanst-orpsborg låg midt i själfva landet en 

 half mil så ifrån östra som från västra hafskanten, 

 och var ifrån honom till södra och norra ändan al 

 ön nästan lika långt. Han var emot de andra bor- 

 gar, som man sett på alfvaren, liksom en hufvud- 

 stad ibland små fläckar. Hans murar voro ännu mer 

 än 2 famnar höga, 3 famnar breda, fast så många 

 stenar nedfallit, att detta knappt syntes. Han var 

 inuti 150 å 160 steg eller alnar i diameter, för- 

 delt med små nedfallna murar liksom i kloster, med 

 hus på alla sätt ställda, af hvilka man ingen redig- 

 het kunde ernå, emedan buskar och träd alldeles 

 tagit öfverhanden. De rum, som voro på sidorna 

 inom muren, stodo ut aflånga såsom kamrar; emellan 

 hvar kammare var så stor spatium, som hvar kam- 

 mare var bred; midtuti borgen hade varit några kam- 

 rar, men ojämnt och synnerligen särdelta. I denna 

 borg växte rhamnus catharticus (vigeltorn), ossea, 

 (benved), saoiicula, asclepias, mercurialis, trichomanes, 

 hypericum, polygonatum, orchis militaris minima. 

 Häxifrån reste vi samma väg tillbaka till Långelöts 

 kyrka. 



Surbrunnar hade vi intet sett här på landet, 

 förr än vi kommo till Långelöts kyrka, hvarest på 

 själfva kyrkogården, öster om kyrkan, tvenne brun- 

 nar voro uppgräfna, af hvilka den nedersta, som låg 

 närmast till kyrkogårdsmuren, höll mineral. Bläck- 

 smaken, blå hinnan och den gula ockran utanför 

 kyrkomuren, dessa föranläto oss att göra följande 

 prof: a) af saccharum satumi blef vattnet mjölkfär- 

 gadt; b) af resina gallarum blef d*et brunt; c) af solu- 



