104 CARL VON LINNÉ 



att det starka blåsvädret här å orten ej må kasta 

 sanden bort och lämna roten bar; hvarför ock, då 

 tiden är landtmannen nog tillräcklig, hela åkern be- 

 strös efter såningen med hafstång. 



Landtborgen kunde man hela denna dagen knappt 

 märka: ty landet slätade af oförmärkt ifrån alf- 

 var en ned till hafsstranden; allenast märkte man att 

 den trakten, som låg emellan alfvaren och hafvet, 

 var på hela östra sidan full med sten och grusjord. 



Bredsätra kyrka kommo vi ändtligen till, som är 

 annex till Gärdslösa; härifrån sågo vi Kläppinge 

 kapell ligga en kvarts mil i öster ytterst på en. 

 udde i hafvet; ty ställdes vår resa igenom de sköna 

 åkerfälten. 



Åkersenapen täckte alla åkrar, att de stodo helt 

 gula och gåfvo en söt och Ijuflig lukt; genom tal 

 med bönderna fingo vi veta, att åkersenapens frö 

 äfven gå fram i bingen, att de smaka skarpa, och att 

 somliga medelst såll bruka skilja dem ifrån den sä- 

 den som skall utsås. 



Hafstången (fucus maritimus, s. quercus mari- 

 tima, vesiculas habens C. B.) täckte alla stränder, 

 och gaf vid vår ankomst till hafvet en. sådan stank, 

 som hade 10 hästar stekts i solen, att vi med största 

 möda kunde uthärda lukten. På denna tången låg 

 liksom blod eller en röd färg, som var utdragen, af 

 denna fucus medelst hafsvattnet, solen och förruttnel- 

 se; linkläder färgade 'han intet, men om eller på hvad 

 sätt han färgar ullgarn, är ej försökt. Jag har 

 hört att fransoserna samla en fucus på hafsbottnen, 

 med hvilken de underhjälpa sin röda färg på pontac, 

 men den är en helt annan än vår; tiden, tillfället, 

 kemien och försök lära en gång efterapa denna na- 

 turens operation och vända den till nytta. 



Kläppinge kapell stod ytterst på holmen, for- 

 dom utan tvifvel uppbyggdt för fiskläge; nu var ej 

 mer öfrigt af templet, än som höga murar med sina 



