ÖLANDSRESAN 1 1 3 



Ekbuskar, vid pass 20 par, stodo planterade på 

 bägge sidor om landsvägen såsom en allé, instängda 

 rundt omkring med ihopbundna störar af manshöjd, 

 att boskapen dem ej måtte fördärfva; sannerligen 

 därest boskap och vildhästar ej fördärfvade ek- 

 buskarna om vintern, och ej så länge höllo dem nere 

 vid roten, skulle här finnas långt ymnigare ekar. 



Sandåsar sågos på några ställen gå tvärs öfver 

 landet, ned åt östra hafssidan och där nedsänka sig 

 till reflar. 



Gaxa hunno vi fram till vid middagstiden, där 

 vi satte oss före att invänta postjakten ifrån Gott- 

 land, som oss transportera skulle. 



Sand helt hvit, uppkastad af hafvet, låg i 

 myckenhet vid stranden, alldeles lik den, som legat 

 hela vägen i dag och orsakat de sandiga åkrar och 

 det korta gräs i ängarna. Vi stranden packades hafs- 

 tången tillsammans, sand uppkastades på denne af 

 vågorna, och gjorde här och där små reflar eller 

 holmar. På samma sätt har ofelbart hela denna lands- 

 trakten fordom och efter hand blifvit byggd af na- 

 turen. 



Slaken eller tången låg öfver alla stränder, tjän- 

 lig till sandfulla åkrar, men ej för svartmylla nyttig; 

 han gaf äfven här ifrån sig en röd färg, som fäste 

 sig öfver konferven. 



Kräkel kallas af ölänningarna den af botanices 

 skrifna fucus dichotomus ramosissimus teres uni- 

 formis fastigiatus, och är en växt af hafstång, som 

 vi aldrig 'funnit förr än vi kommo hit. Han var 

 allestädes så tjock som en tråd, rund, helt tätt för- 

 delt uti två och två grenar, och liksom afklippt, t>' 

 alla grenar voro lika höga. 



Gåsört (potentilla) växte på sanden, som låg 

 bar vid stranden; men på den förruttnade slakeoi, 

 allra nederst vid hafsbrynen, senecio minor vul- 

 garis. 



8. — Linné. 



