114 CARL VON LINNÉ 



Phalsena, en vacker fjäril, flög allestädes nere 

 vid stranden, ty hans skråpuke (larva s. eruca) går 

 i J>et på förenämnda senecio. Kroppen var svart, 

 hornen lika borst, två små spirala tungor; öfra 

 vingen iade på främra sidan jämte kanten en röd 

 longitudinal linje, men vid spetsen en röd fläck och 

 en dylik vid bortre kanten af vingen; undre vingen 

 var hel och hållen högröd men långa efter främre 

 kanten svart. 



Cicindela, en liten höggrön och i kopparglans 

 stötande insekt, sprang hastigt vid stranden. Hufvud, 

 bröst, mage, lår, fötter (men ej ben) skeno som 

 koppar eller guld; halsen var smal, och de mörka 

 ögonen stodo ut ur skallen; de svarta hornen hade 

 11 leder; vingskalen voro gröna af kopparglans, be- 

 strödda med ihåliga vida punkter, och med en mindre 

 uppstigande punkt uti hvar och en af de större; de 

 större ihåliga punkterna ihophäftades längs åt med 

 en .upphöjd linje. 



Planken kring gårdarna, som allmänt brukas 

 öfver hela landet (vid. juni 2), voro här ej annat 

 än ohuggna vedkastar eller stockar, ställda på si- 

 dorna, icke allenast att afstänga gården, utan ock 

 att gifva lugn, då stormens häftighet afhålles. 



Ängen emellan kyrkan och Gaxa bar fram vi- 

 cia segetum, ophrys major, måbär (ribes), fran- 

 gula. 



Orchis muscam referens växte i så stort öfver- 

 flöd på samma äng,, att vi aldrig sett mer; här 

 tycktes blomfodret vara skildt ifrån kronbladen, så- 

 som det förra var grönt, men dessa smala och bruna; 

 stamina sutto på hvar sin upphöjda glatta punkt. 



Dagen var behaglig och lugn; molnen gjorde 

 vid nedersta horisonten en rund landtborg, sedan 

 solen gått ned. 



Natten blefvo vi kvar i Gaxa, att vänta på far- 

 tyget 



