ÖLANDSRESAN 117 



sel byggda, till ett klart tecken, att man var på 

 Ölands norra och skogrika trakter. 



Oxel växte både stor och ymnig. 



Kummin på åkerrenarna. Skiäla öfverflödigt i 

 ängarna och papaver erraticum i åkrarna. 



Skobottnar af trä bruka bönderna i stället för 

 skor vid stenbrotten^ hvilka bindas vid foten såsom 

 skridskor. 



Natten efter en solvarm lugn dag blefvo vi åter 

 kvar i Gaxa. 



Juni 15. 



Kl. 4 om morgonen voro vi till häst, ställande 

 resan åt Blåkulla; vägen låg från Gaxa rätt i väster, 

 från den östra till västra stranden, en half mil lång, 

 igenom buskar, hassel och ekskog med litet gran 

 förmängd. Vädret var behagligt, himmelen klar, 

 lärkan, svalan, göken och de nyss utflugna star- 

 ungama skreko omkring oss. När vi kommo till 

 västra sidan, låg båten på landet och årorna voro 

 borta, roddarna konträra och allt i olag. Medan 

 detta ställdes till rätta uppväxte en stickande storm, 

 som förhindrade oss ifrån Blåkullaresan till inemot 

 aftonen; emellertid gingo vi omkring att observera 

 hvad som kunde illustrera fäderneslandets natural- 

 historia. 



Hafvet uppkastade liksom små landtborgar till 

 30 alnars bredd och några famnars höjd ett stycke 

 utanför allmänna landtborgen, och det medelst stora 

 bullerstenar, som här och där ihophäftades med slake. 

 Således tager landet nu som tillförne till i sin vidd 

 och gör nya landtborgar. 



Spindlar hade oändligt många ibland strand- 

 klappem utlagt sina horisontala väfvar jämnt med 

 jorden och residera därinunder själfva. Hela krop- 

 pen var beströdd med fina hår, då han hölls mot so- 



