ÖLANDSRESAN 119 



ryggen åt bröstet, som är omgifven med strimmor, 

 hvilka stå bortåt; denna lopp på jorden. 



Cantharis aeneo-viridis, elytris apice rubris, en 

 liten täck insekt, satt på bladen af örterna, hade 

 svarta horn och fötter; då man tryckte på den, spän- 

 des på hvardera sidan af magen så väl som bröstet 

 en blodröd blåsa, som är mycket sällsam. 



Lindarna hade på sina blad många små röda 

 ihåliga käglor, som på visst sätt kunde kallas gall- 

 äpplen. 



Vägen ställdes åt Horns ladugård, som låg ett 

 litet stycke här ifrån hafvet. De sköna ängar stodo 

 fulla af lind och andra sköna löfträd. 



Växterna i ängen voro synnerligen: vicia mul- 

 tiflora C. B., lathyrus pratensis Riv., dentaria, milium, 

 astragalus 1, scabiosa pratensis hirsuta, galium pa- 

 lustre album, veronica supina & vulgatissima, iris, 

 jacobsea vulgaris laciniata, cichorium, thlaspi arvense 

 siliqvis latis C, B. Och filipendula vulgaris C. B., 

 här hålsknopp kallad. 



Asclepias växte i det allra torraste och mest 

 steniga; melica 1 växte i det allra skarpaste dock 

 lugna med helt breda och kvarters- eller halfalns- 

 långa blad; alopecurus erectus växte i sura kärr och 

 halftorra, där allt annat gräs är kort; asperugo växte 

 hög och öfverflödig, liksom i Tyskland, och papaver 

 erraticum prydde åkrarna tillika med åkersenapen. 



Serratula quse carduus in avena var öfverflödig 

 i åkrarna: ty landtmannen lämnade honom frihet, 

 den tiden åkern låg i trade, att blomstras, mogna 

 och så sig. 



Alfvaren sågs med hastiga ögon, där alfvarmon 

 var seg som lera af det lilla regn, som nyligen 

 kommit. 



En insjö, af en half mils längd och en kvarts mils 

 bredd, låg nordost ifrån Horns ladugård. 



BlåkuUaresan antogs strax på middagen, sedan 



