ÖI.ANDSRESAK 123 



Hafre sås sällan eller aldrig öfver hela ön, utan 

 kanske litet vid Mörbylånga. 



Landthafre växer endast på norra trakten. 



Åkersenap, som de här kalla åkerkål, veta de 

 intet medel emot, ty fröen släppas, förr än säden 

 mognar. 



Kål planteras sällan här i landet; oss förundrade 

 att landtmannen kunde umbära en så nödig spis. 



Bönor sås här alldeles intet, fast klimatet är 

 för dem ganska tjänligt. 



Lin att så äro de inte vana, och föga hampa ser 

 man här i landet, hvilket är orsaken till fattigdom 

 på lintyg hos bönderna, som måste köpa allt linnet 

 af västgötarna. 



Ekonomien är nog inskränkt för de boende på 

 norra trakten, som kunna hvarken aflåta till pen- 

 ningar hö, säd, boskap, smör eller ost, utan måste 

 förvärfva sig penningarna genom kalkbränning och 

 litet stenbrytning; ingen svedja bränn es här; ingen 

 pottaska tillredes af eken, och tjära tillverkas allenast 

 i Boda socken af rötter och stubbar. Hvar och en 

 i landet, äfven de som bo på västra sidan, få fiska 

 sill och torsk i östra sjön. Getter brukas inte här 

 på den, böra här ej heller tålas. Bistockar ses 

 ock denna tiden helt få på norra trakten. Kakel- 

 ugnar vet man inte af på Öland, fast veden måste 

 köpas öfver mesta delen af landet, och på norra 

 trakten, där han växer, får man träden inte tillgripa, 

 förr än landshöfdingen eller tingsrätten tillagt hela 

 socknarna ved eller skog, och jägmästaren seder- 

 mera gifvit speciella sedlar till bönderna på skog- 

 vaktaren, som träden utsynar. 



Torn får fritt huggas af hvarje, h varmed förstås 

 alla de buskar, som hafva taggar eller ock ej växa 

 till synnerliga träd, dem man får utan syn bortrödja 

 utur ängarna: sådana äro hagtorn, slånbärstom, vigel- 

 torn, nypontorn, häggtorn. 



