ÖLANDSRESAN 125 



alt nämna, huru angeläget det vare, att något säkert 

 fartyg antoges, som denna enda postvägen till Gott- 

 land bibehölle i godt stånd, så för resandes bekväm- 

 lighet som hela Gottlands synnerliga fromma. 



Resan ställdes därför från Gaxa och Högby kyrka 

 åt Boda än vidare vid östra sidan af Öland. Vägen 

 låg emellan ek- och hasselskog, som med granskog 

 alternerade. 



Ätteplatser lågo några stycken invid vägen. På 

 ett ställe lågo sju stycken stora stenar i ring, hvar- 

 dera sig stödjande på 3 mindre stenar. 



Gärdesgårdar voro lika som i Sverige, men högre 

 och med tätare stafvar. 



Grimmorna, som folket här hade på sina hästar, 

 voro sällsamma; de bestodo af ett smalt långt trä 

 på hvardera sidan om hufvudet, lika betselstänger, 

 ihopfästade med en rem öfver hufvudet bak vid 

 öronen, som häftades i öfversta spetsarna af dessa 

 stänger; en annan rem fastades midt på stången och 

 gick fram ofvanför munnen, och under hakan var 

 ett tåg fästadt i den ena betselstångens nedersta ände, 

 som gick löst igenom andra betselstångens spets. 



Holmen, som låg midt fö» Boda och utgjorde en 

 behaglig hamn för några fartyg, hade vi lust att 

 se, reste därför ut på en smal lång udde, då vi märkte, 

 att holmen var alldeles kringfluten; men som vi hört 

 vattnet alldeles uttorkas om sommaren, sökte vi 

 rida öfver på den sidan han närmast stötte intill 

 landet; då vi kommo ut, att hästarna snart skulle 

 simma, måste vi vända tillbaka för deras stupande, 

 men en af sällskapet, hvars häst fastnade i den ihop- 

 drifna tången, måste begifva sig i sjön och kom med 

 mycken möda på holmen. I återresan märkte vi, 

 att vattnet lyste hvitt tvärs för holmen, där|Vi sågo 

 fotspåren efter hästar i hvita sanden under vattnet, 

 hvarest vi mycket lätt reste in på holmen. Intet 

 synnerligt fanns på denna ö, utom carduus lanceola- 



