126 CARL VON LINNÉ 



tus latifolius vulgaris, som växte vid stränderna. 

 På ena kanten af den var en kalkugn med många kalk- 

 bottnar vid sidan. I kalken funnos åtskilliga petri- 

 fikationer såsom Ölands spikar, här darter kallade; 

 entrochi med många ringar; runda och utanpå knagg- 

 liga kisboUar, samt kristalläpplen. 



Kristalläpplen kallar jag de klotrunda stenar, 

 som finnas i kalkbergen till storlek af äpplen, hvilka 

 sönderslagna likna en hsematites och bestå af idel 

 ljusa och genomskinliga spatkristaller, som gå i cen- 

 trum tillsammans, lämnandes under tiden en liten 

 ihålighet i själfva centrum, att man tydligen kan se 

 deras trekantiga spetsar. Dessa kristalläpplen äro 

 tämligen allmänna här på Öland, jag har ock tagit 

 dem vid Osmundsberget i Dalarne. Se Vetenskaps- 

 akademiens handl. 1740, tab. 2 fig. 18. 



Boda kyrka, som låg en mil ifrån Gaxa, besågs. 

 Vi frågade efter runstenar, som där skulle ligga, men 

 fingo ej annat än ett par stenar med munkstil. Golf- 

 ven i husen voro beströdda med ulmaria och luktade, 

 att man lukten knappt fördraga kunde. Pastor be- 

 rättade oss folkets orolighet öfver vår resa samt 

 uppmärksamhet på v% tur; hade redan fått veta 

 Blåkullafärden och alldeles höllo oss för spioner. 



Ängen emellan hafvet och kyrkan sades innehålla 

 en myckenhet af rara växter, dock var här intet syn- 

 nerligt, utom orchis muscam referens, orchis mi- 

 litaris minima, melampyrum arvense, trifolium lu- 

 pulinum, aira: gramen lanatum Dalec. 



Hundkäxen växte i humlegården så hög, som 

 en karl med utsträckt arm räcka kunde. 



Äggskålar, ett slags smått bröd, sågs här, som 

 fuller är mycket bekant i Sverige, men utomlands 

 äfven lika sällsynt; det är stort som en skorpa, in- 

 under ihåligt, ofvan kullrigt, till skapnad af gla- 

 sen på ett byxsäcksur. Detta bakas af mjöl och 

 ägg, utan någon annan tillsats; formerna skäras ut 



