ÖLANDSRESAN 129 



förra voro de enda växter, som på Sandbergen ut- 

 härda kunde. 



Fältet emellan hafvet och Sandbergen, där Sand- 

 bergen fordom stått och redan gått förbi, hade intet 

 mera lämnat än några glesa tallar, ifrån hvilka 

 Boda kyrka sågs i söder. 



Resan ställdes ifrån Sandbergen i väster åt vi- 

 ken, emellan bägge uddarna. Jasione och spergula 

 växte i de sandfulla åkrarna, som måste hvila hela 

 fyra eller fem åren, sedan de ett enda år blifvit 

 sådda. På vägen såg man huru här brändes tjära, 

 och huru kalken brändes vid själfva viken. 



Tjärubränneriet var sådant: i jorden var gräfd 

 en ihålighet till form af en nedtryckt upp- och ned- 

 vänd conus; denna ho var murad på sidorna med 

 sten och ler, var en famn djup, IV2 famn bred 

 öfverst. Tjärveden uppfyller denna grop med råge, 

 som är täppt med torf och jord, att allenast lågan 

 sågs till ett kvarters höjd sväfva utur spetsen, hvar- 

 est kolmilan först blifvit itänd. På bägge sidorna 

 lågo små vallar af stybb, 1 aln ifrån själfva gro- 

 pen. Stadigt uppassade en karl, som skulle täppa 

 med mull på den sidan vädret blåste, att lågan ej 

 måtte få för mycken öppning. Nederst vid hålans 

 basis låg en tillsluten trumma af trä, som med 

 sin 3rttre ände stack sig ut, att man medelst en 

 tapp kundo låta tjäran utrinna. En sådan tjärmila 

 sades gifva hvarje dygn en half tunna tjära, och 

 brinna högst 8 dagar. Efter bränningen fick man 

 ock någon kvantitet kol. 



Kalkugnarna, hvaraf en stor hop lågo vid vi- 

 ken, voro med sina murar fem alnar höga och 

 4 alnar breda, till skapnaden af en rostugn, byggda 

 af sten och utantill vallade med jord. Kalkstenen 

 lades här in, sedan af honom vid bottnen voro gjorda 

 tvenne parallella ugnar till 1 famns längd, 1 alns 

 bredd, IV2 alns höjd, hvilka bägge små ugnar gingo 



9. — Linné. 



