130 CARL VON LINNÉ 



ut med sin öppning nederst vid bröstet af kalk- 

 ugnen. När dessa små ugnar voro färdiga, lades 

 sedermera hela kalkugnen full med kalksten; små- 

 ugnarna fyllas med 1 famn lång granved, itändas 

 och brännas 2 dygn, under hvilken tid stadigt med 

 ved inlägges, så snart den förra fortares, att således 

 på dessa 2 dygn, 60 lass ved merendels uppbrän- 

 nas. När kalken är nog bränd, märkes det lätte- 

 ligen däraf, att han blifver helt gul, och att han 

 mindre själfbrinner. Den brända kalken bäres ut 

 på kalkbottnarna, som äro lika med kolbottnar, fast 

 af kalk, då de stenar, som ej äro nog brända, bort- 

 kastas, hvUka så väl af deras tyngd som bruna 

 strimmor kännas. Nu var folket sysselsatt att köra 

 vatten upp utur hafvet, och förnötte hela dagen 

 med kalkens släckande. Utaf en sådan ugn, som 

 beskrifven är, kan hvarje gång fås 20 läster släckt 

 kalk, å 12 tunnor lästen; 20 å 30 läster göra en 

 full båtlast, med hvilken de gå till Stockholm och få 

 där 7 å 9 dal er k:mt lästen. Landtmannen, hvars 

 åker här uppe är mest sand och hvars äng är torr och 

 mager, måste endast för kalken skaffa sig penningar 

 till skatt och uppehälle. 



Kalkbrotten lågo i flisor, så af röda som grön- 

 aktiga sorten, på jämna fältet, under en half alns 

 jord; stenen var alldeles lik golfstenen, som bry tes 

 på alfvaren, men tjockare och ojämnare. 



Darter eller helmintolithus nautili recti lågo ym- 

 nigt uti denna sten, men synnerligen i den röda med 

 blå strimmor. Merendels voro de utanpå rödaktiga, 

 ofta smutsade rödt, såsom en blodsten; somliga voro 

 inuti emellan dissepimenta ihåliga, uppfyllda med 

 hvita spatkristaller, af hvilka de flesta hade samma 

 skapnad som hafssaltet, men åter andra viste flere 

 kanter, som ej så noga kunde inhämtas. Vi sökte få- 

 fängt öfver hela Öland att få det snäckskalet vid 

 stranden, hvaraf dartema, som här finnas i alla 



