132 CARL VON LINNÉ 



strand, på hvilken hafvet årligen uppkastat stora 

 stenar, till skapnad af ruinerna efter skansar och 

 vallar, och således efter tider och år gjort udden 

 längre utåt hafvet. Småland sågs hit i väster. 



Resan vändes om ifrån Ölands nordligaste spets, 

 åt söder, då vi följde den västra stranden, såsom 

 vi härtills följt den östra. 



En hare dansade för oss hela stycket stranden 

 bortåt. 



Vejde (isatis s. glastrum) en ört, som professor 

 Tillands fordom funnit och afritat vid Åbosidan, växte 

 här vild på stranden. Roten är fin och står allenast 

 2 år, ty det första kommer hon ej till blomma; rot- 

 bladen äro ägglika, mot basen smalare, i kanten så- 

 gade (crenata), släta och intet skarpa. Stjälken är 

 1 ä 2 alnar hög. Stjälkbladen äro lika åkerkålen 

 (brassica perfoliata vel turritidis altissimse) släta 

 och stjälken omfamnande. Blomklasen (corymbus 

 compositus) på stjälkem med gula utstående kron- 

 blad. Frukten är hängande. Då man tuggar på 

 växten, smakar hon som kål, efteråt är hon något 

 stickande såsom krasse. Af denna ört får man den 

 blå färgen, hvilkan brnkas uti den blå kypen, hvarmed 

 alla blå kläder färgade äro. Vi visade bönderna, 

 som oss ledsagade, denna växt. 



Resan låg på vänstra handen igenom en skog, 

 sedan vi en tid följt stranden och märkt huru landt- 

 borgen på västra sidan redan begynte synas emot 

 yttersta udden, den vi likväl inte sett på östra, se- 

 dan vi voro i Gaxa. 



Vägen åt Torp genom skogen visade oss ymnigt 

 apotekarnas sanicula och den enblommiga pyrola. 



Vilda aplar växa öfver hela Boda socken ym- 

 nigt i alla ängar och bära många äpplen, dem landt- 

 mannen dock till ingen nytta vet använda, utan en 

 dast om hösten, då han slaktat, lägger några äpplen 

 i sina färska köttsoppor. Han hade tillfälle af dessa. 



