134 



CARL VON LINKÉ 



hvitt salt, alkali calcareum & fixum, som sublimerat 

 sig här, såsom flores sulphuris vid kalkrosterna. 



Stenbrotten till denna kalken voro inga andra, 

 än yttersta kanten af stranden, ofta ett kvarter un- 

 der själfva vattnet, hvarest kalkstenen vanns med 

 kofot och hammare, utan möda. Då flisorna skil- 

 des ifrån hvarandra, lågo darter eller ölandsspikar 

 så tått som agnar i groft bröd, att Gud allenast vet, 

 hvarest så många rara skal tagits. 



En pe'trifikation nog sällsynt på andra ställen, 

 fast här allmän, liknade en valvulam echini, ofta 

 så stor som flata handen, såg eljest ut som en half- 

 måne med 2 parallella fåror och åtskilliga tvära 

 strimmor. 



Spatkristallerna, som här funnos uti darterna, 

 voro i sina spetsar till figuren af salpeter, men hade 

 ingen columna. 



Kvinnfolken, som körde sten med oxar, stickade 

 stadigt på strumpor, fast de under själfva åkandet 

 höllo tömmarna. 



Vigeltornet, som stod vid landtborgen ett stycke 

 ifrån kalkugnaxna, var det största vi någonsin sett; 

 till dess höjd var det mer än 3 famnar och deas 

 bål 5 kvarter i omkretsen. 



