ÖLANDSRESAN 1S5 



Enbusken begynte nu damma och sedum acre 

 visa sin gula blomma. 



Granskogen gaf oss en härlig svalka, som voro 

 flytande af svett i solskenet, så snart vi kommo in 

 uti honom; ty alla träd, som växa i sidländt jord- 

 mån, uppsupa större kvantiteter af vatten, hvilket 

 vatten, som det ej kan gå tillbaka uti roten, måste 

 utflyga genom porerna, utspridas i luften och honom 

 kyla. Detta hafva medici imiterat uti hetsiga sjuk- 

 domar om sommartiden, att kyla luften med vatten- 

 växter. 



Sandheden, som sedan tog emot, hade allenast tall 

 och lång ljung, men ingen gran kunde fördraga denna 

 torra mark. 



Sandbergen kommo till, just då man skulle taga af 

 vägen ifrån landborgen, åt en by, som heter Byrum. 

 Här var hela trakten af mer än en kvarts mil öfver- 

 höljd med sand. Dessa Byrums sandberg voro dock 

 ej så höga som Grankulla sandberg, dem vi i morgse 

 besågo. Sanden var helt hvit och slät och finare 

 än på det förra stället. Sandstarren växte helt ar- 

 tigt på Sandbergen såsom planterad efter snöre; ty 

 roten gifver ur hvar led nya skott; denna växte 

 där sanden var mer hoppackad och kunde tjäna 

 till flygsands hämmande, emedan roten går ganska 

 långt. 



Linnaea stod i bästa blomma, helt ymnig emellan 

 Sandbergen och byn. 



Mat kunde vi hela dagen intet få, ty landtman- 

 n€n hade lidit missväxt förlidet år, ägde själf ingen 

 bit bröd, åtskilliga hade ej haft bröd på hela måna- 

 den, andra ej på halfva året; med stor möda kunde 

 vi vinna en drick mjölk, men intet annat. 



Nattläger togs i Byrum, där vi plågades hela 

 natten af mygg, som hade vi varit i Lappmarken. 



