186 CARL VON LINNÉ 



Juni 19. 



Böndagen var i dag den tredje, ty måste vi 

 blifva stilla och tillika hålla fastedag, förnötandes 

 tiden ute på Sandbergen, hvilka vi i går afton sent 

 lämnade. 



Sandpill (formica leo), kallas en insekt af gan- 

 ska få i Sverige sedd, den vi här hade tillfälle att 

 roa oss med. På Sandbergen och deras fält, som 

 voro helt släta, utan att minsta spår märktes, såg 

 man ritningar liksom en pisksnärt varit löst dragen 

 öfver sanden; där detta slutades märktes en liten 

 grop, som hade man nedtryckt i sanden den smalaste 

 spetsen af ett ä,gg. När dessa gropar uppgräfdes, 

 fann man emellan den fuktiga och fasta sanden samt 

 den lösa påliggande torra sanden insekten formica leo, 

 Formica leo var stor som en spindel, grå, med en stor 

 oval mage, ofvanpå hvilken hon hade 5 rader vårtor. 

 Halsen var smal; vid munnen voro 2 långa klor, något 

 hopböjda åt spetsen, hvilka hon öppnade såsom en 

 hornoxe; dessa klor hade hvardera på inre sidan 3 

 hvassa tänder utom spetsarna. Hår såg man på bägge 

 sidor om munklon, äfvenså på vårtorna af kroppen. 

 Fötterna voro hvita. Då formica leo lades ofvanpå 

 sanden, gick hon icke allenast baklänges, utan ock me- 

 delst själfva stjärten gräfde sig ned i sanden. Poj- 

 karna hade sitt nöje med dessa sandpillar, i det de 

 lade sig ned på sanden, hvarest de sågo någon 

 håla, och blåsite med full mun midt i hålan, då 

 sanden flög bort på alla sidor, att myrlejonet låg 

 bart; men där de ej förmådde med en blåsning blotta 

 sandpillen, blefvo de åtlöje för sina jämlikar. Dessa 

 myrlejon äro skråpukar af en aftonfluga (hemerobius) 

 som lägger sina ägg i sanden, merendels i grann- 

 skapet till myrstackar och deras vägar. När dessa 

 ägg äro utkläckta, begynner masken gräfva undan 

 sanden, intill dess han får sin myrgrop fullkomlig. 



