ÖLANDSRESAH 137 



då han sedan ligger nederst i centrum under henne, 

 att han själf ej må blifva till fåglarnas rof. När 

 myrorna gå omkring på sina värf och råka på 

 kanten af denna grop, måste de falla neder, emedan 

 sanden slinter för deras fötter, då detta myrlejon 

 dem strax angriper och uppf rater. Vi kastade my- 

 ran ned i hålan, att se huru allt detta skulle tillgå 

 och märkte, då myran med alla krafter sökte arbeta 

 sig upp utaf denna grop, huru som myrlejonet just 

 sprätte sand på henne, att myran oundvikligen skulle 

 slinta och falla i sitt lejons klor. Man tog ett myr- 

 lejon och lade det uti ett annat myrlejons grop, då 

 det hemmavarande myrlejonet strax spände och an- 

 grep det främmande. Vi lade ett myrlejon midt 

 i myrvägen, då myrorna med samlad hand sökte 

 angripa lejonet, men lejonet försvarade sig tappert 

 med klorna, allenast det fick ryggstöd, varandes 

 om stjärten räddare än en björn. 



Stranden, till hvilken dessa Sandbergen gingo, 

 och som Låg rätt i öster ifrån Blåkulla, hade 3 

 synnerliga växter: 



Eryngium var en af dem, som växte här på 

 stranden, aldrig tillförne ibland de svenska växter 

 antecknad. Rötterna gingo under sanden ganska 

 djupt, och de gökar, som ännu lågo under sanden, 

 voro hvita och tjocka som sparris och smakade väl, 

 fastän de voro råa. Af denna eryngium har man i apo- 

 teket så den torra som den insyltade roten. Spar- 

 risarna (turiones) af eryngium tagna, kokta och ätna 

 alldeles som ordinarie sparris, äro en delice, drifva 

 urinen, rensa blodet och uppmuntra. 



Salsola foliis pungentibus växte pck här, den 

 jag tillförne sett vid Skånes stränder. 



Arenaria foliis ovatis acutis camosis, växte med 

 rot, som stod år från år. Bladen på stjälken voro 

 ägglika, utan bladskaft, glatta, köttfulla, med en 

 broskaktig kam. Blomfodret var upprätt, ihåligt. 



