1340 



zwaný, též poííiSfnie ; 10 nebo 12 listftw snCdenycIi w salátu anebo 

 uwařenýcli s ktiřetom poc^isfiije bez Iiryzenf a oiskliwosti. 



D, Háznntij. .J. glanclulosa Faíd. Grolon villosum 

 Forsk. iMalý keř s kmenem rozloženém, wělewnatym, 

 huňatým, '2~t dlauhým ; listy huňaté, íedwinité, o ó 

 lalocích zaokrauhlých , zaubkoívanožláznat^ch ; řapíky 

 huňaté, a w úžlabíčku opatřené žlázami sedawymi ; 

 kwéty žluté. — iNa místech wjhkých, hhnatých w Arábii. 



Z kůry prýští se šťáwa ostrá, skoro inlékowitá. Mladé rozhy 

 přikládají na nežity, aby zinckiy a nebolely. 



Manihot. Janipha. Cassavestracch. 



Kvvěty jednodomé. Okwětí jednoduché ódílné. Kwě- 

 ty samčí: tyčinky příprosté, wyniklé z kraje terče duž- 

 natého. Kwety samici: blizny 3, mnoholaločné, cho- 

 botnaté, sedawé. Tobolky o 3 kokauscích 2chlopných, 

 Isemenných. ' 



M, obecni). J. Manihot Kanth, Manihot utilíssinia 

 Pohl. t. 24. Jatropha Manihot Lm. Tuss. 3. t. 1. M. the- 

 veti Mer, sur. A. /. 4. 5. Keř 6 — H' vvysoký, wíjawy, ly- 

 sý, kruchowětwý, dřewnatý; kořen sestáwá ze swazkii 

 bulew (3 — 8) homolowitých, dužnatých, asi I — 2' dlau- 

 hjch a co rameno tlustých ; rozby bustoJislc', obié^ ly- 

 sé ; listy střídané, řapíkaté, dlanitě 5 — Tdílné: lalokůw 

 kopinatých, někdy čárkowitokopinatých, ostrýcb, nejce- 

 lejších, 0—6" dlauhých, na líci tmawě zelených, na ru- 

 bu siwých, nejlysejších; řapíky dolení delší listu, hoře- 

 ní přístejně dlauhé, lysé; listeny šídlowité, prchawé ; 

 kwěty na hroznech béwných , složených , se stopkau 

 kratší řapíku ; okwětí čerwenawé nebo bledé žluté; wa« 

 ječník kulowatý ; blizny 3, přísedawé, na dwé klané ; 

 tobolka zakulatélá, lysá, příswraskalá, ze 3 kokausků, w 

 nichžto w každém semeno lesklé, šedé, jako skočcowé. 

 — Půwodně w jižné Americe, nyní ale sází se z Floridy 

 až do Magelanska ; též přesazen do Afriky a do Asio. 

 Kwěte skoro pořád. '^. 



Rozeznáwá se weliké ninožstwí odrodkůw co do welikosti 

 bulew, barwy rozeh a kwětůw, a podlé množstwí škrobu z bulew 

 dobytého. Zdá se, že předek drží odrodky čerwené nebo íialowé, 

 ježto jsaa i nejobecnější. Wnítřek bulew jest wždycky j)řeběl a na- 

 plněn mlékem přehojným, jedowatosti pronikawé, wařením a kwašenfiii 

 mizející'. Mléko to podobaje se mandlowétnu moří, bywši pozře- 

 no anebo do ran napuštěno. Lidský ale rozum uměl kořen tak zi)aubný 

 proměniti w potrawu zdrawau a sporau, takže o něm žijí celí ná- 

 rodowé, jako u nás o zemácích. Když nastal čas klizení, wykopa- 

 jí kořeny Čerwenawé, uříznau je, oškrabán wněšnau slupku a omyjí 



