ni3 



nabytý sIo\v(> surowý t\\\ moskowndn. Jenž pak dulo čistiti se musí. 

 Nejčistší slowe iiikr kanár a kmutijs. Co z cukru pri Čistění odtí- 

 ká, slowe titi'lns.<nf wiibec ač newiastní; syrit/>. 



Nejwítsí dfl cukru w líwropč uzíwanélio pochodí od té rost- 

 liny a protož slowe Iřtiitotvý, aby se rozeznáwal od kwákowélii), ja- 

 worowélto, skrotiowélio. Z odpadku při (lobNwání surowťlio cukru, 

 jako z pěny při zawařowání sebrané, z melassy, sedlin a il. piepa- 

 lujc 86 rum, zp&sob koraik;. Stébla wytlacená a usuSená slaužt k 

 topení. 



Od r. 1828-30 coroCnS w prúniPru bylo do Rwropy asi 950 

 iiiilioniiw liber cukru priweženo, jeliož díl nejwetsí (t. rotně 3G0 

 niilionriw liber) w Aní^liíanecli se zpotrebowal, ostatek w iinjcb 

 zeiiiícb ewropskýl) a to opět w nestejnéní poiituru, jelikož w ISiisku 

 Tiinotieiii méně ne/.li we Krancauzírii a Němcích Nyní bez cukru tak 

 málo mívžeme b^li jako bez soli, a tudyž přeiinKleli jej dnliywati z 

 rostlin domácích. Nejdříwe jej dělali z jawnrii a klenu a nyní z 

 kwáky Čili cwikly. Není ale možná jej u nás tak lacino dělali, a 

 protož musejí celnfmi zákony o to usilowati, alty cukrárny nepřišly 

 na mizinu. Cukr se potřebuje k oslazowání káwy, Paje a jídel, též 

 w lékařstwí. Sám sebau nehodí se za potrawu, jelikož u welikéui 

 množstwí požíwán kazí zažíwání. Zwířata pauh>m cukrem krmená 

 7.chiirawěla a w žaludku zaliynulýcii našly se wředy. Nicméně surowý 

 cukr jest neihlawnějsfni pokrmem (ernochíiw cukrowník sázejících. 

 Prawdě podobno, že (línané jsau nejprwnější cukr dobýwali. a ještu 

 po dnť.s jej na ŽáwC dělají. Dioskorides znal již cukr ; byla to ale 

 toliko zahuštěná šfáwa zwírf lískowce, a za casůw Pliniusa byl welmi 

 ilraliý a slul inJfknit goli. Do Kwropy cukr f«'prnwa kií/ákowó 

 jiřinesli. Cukr z některých jialem .snad jesiě diíwe byl znám. 



Podlé druhého způsobu sázejí cnl.rowník, když má slaii/iti k 

 jídlu. Kus starého stébla zahraltau totiž do země mělko. .Skoro z 

 každé iiánky wjpucí stéldo, která, kdyby tuze hustá byla, se powy- 

 trhují. Jinak náleží cukrowištS dobře plíti. Stéi)la buď suruwá, 

 buď wařená cucají. Též jimi dobytek krmí, jemuž dobru swědCf 

 pro cukr. 



C. fialou ij. 8. viulaccum Tuss. I. t. 2'). Slehlo jeho 

 a listy fialowé harwené ; hánky piihližcni'ji>í ; lála rozc* 

 fitřcná ; klásky nien.sí neili u předešlého ; plewy hní'd^, 

 ížilé, wnó nejdciiiínii chlupy obrusilé. — Sází se w In- 

 dii západní a wyfhodní. 



Šfáwa jeho méně dáwá cukru, a tuilyž potřebuje se toliko k 

 dobýwání rumu. 



C. čínský. S. chincnse IUkií. Ten rod od píedr- 

 ř.lyrh 8C lií>í lislim dwojřad^m, napřed Irničkowan^m, 

 lalau stnzonau. wpjíowilaii, uí-ivví přfslonřnych a okwř- 

 lím lupcnTiw dtižii.iiych, wranhcukowanych. — W Číně. 



Číliané z jeho šíáwy dubywoM cukr. 



CiROK. SononiM. MnoniiinsR. 



Klásky na klaiibcch latow^ch dwojčalnó , jeden 

 slopkaiý, Ikuělý, snmčt nebo nijaký, o 2 plewíuh ze- 

 linnych a 2 pluchách blanotriiýcli ; druhV íedawý, 2- 



1Ó8* 



