ni; 



Piulubá se přcdešlómu, od něhož se liší latau přímau, 

 skoro |)Veslenatau, wělwí nejodstálejších, rownowáinydí, 

 p.iodvvislych ; osa lalowá lysá, aniž serpiwú ; piewy 

 wjjude huňaté; hstí širokokopinalé. — W Indii w^- 

 chodní. 



Zrno jt^lto prý dáwá lep^í iiiaukti ; obzwláštS krupice z nťiliu 

 se iJiWÚli. Stéiila sladká jedí. 



C. halfpskij. S. halepense Pers. Holcus halepensis 

 Iah. Sclireb. i^r. t. liS. Host ^r. \^ t. 1. Oddenek nino- 

 holeiý, plaziwy ; slehla 2 — G' wysoká, přímá, celistwá, 

 po hankúch hgljwo chlupaiú; listy kopinaté, dlauzc za* 

 končité, tuhé, nojdíjleji huíialé, na rubu se žilami bílý- 

 mi, wysiáwajícími, kuřenowé často 2'dlauhé; lata Vj— l' 

 dlauliá, řídká, nachýlená : wětive přeslenóné, u wýniku 

 s chlupy hedwáhnými ; klásky jediiostianné , konečné 

 trojčatné, dulení dvvojóatné, úrodný wždycky jediný, 

 sedawý, podiauhlý, hlede rusý, lesklý, chlupatý , pak 

 ulysající ( pIewy jehu 2 — ^^ubó: wnéšná na konci 7žilá, 

 woitřní 3žiiá ; osina dlauhá, zkrauccná ; plcwa klásku 

 ctopkatýuh, samčích, vvnčšná o í) žilách, wnitřní o 7. — 

 Na políoh w Panonsku, Itálii, Kecku, Malé Asii, 'Africe 

 sewcrné, na Kubě. "4-. 



Wt; wlaste.li putieljuje se co obilí a píce; we Wlnsítli kořen 

 uu ii»íátj oaielio p5rii w lékařstwi «e tižíwá {ijramiijuoiu'). 



Wausativv. Andropogov. Uartcuam. 



Klásky dwojčalné, jeden Ikwětý, samčí nebo nija- 

 ký, stopkuiý: pleiv 2 blanowilých , plucli '2 blanowi- 

 Uch. Ki.isťk druhý sedjvvý. 2kwéiý ; kwi'«t dolení satn- 

 1 nebo nijaký, hoření obojaký; plew 2 příkožowitých, 

 » ulých anebo přítrojzubých; phich 2 blanowitých, pro- 

 «>víiawýcli, dolení někdy premalé, wždycky 2Aubá, 

 mezi zuboma wypaušlějicí osinu zkraucenau. Okwé- 

 U lupenúv wykroietiých, nestejné zubatých. Čnělky 2 

 prodlaužené : bli/,ny pčrowiiě, pod koncem z klásku 

 ůnějicí. Obilka přikrytá. Klasy latěné. 



ff^. íufiolislá. A. Ischieinuin [Jn. Host. ffr. 2. /. 3. 

 Kořen mrcasatý wypauilí trs ze stébel, jež I'/:' wysokd, 

 dole položené a z hanek kořenující, pak přímé, tuhé, 

 lysé; listy óárkoivilé, žlabowité, chlupatí!; pošwy smač« 

 koule, lysd, solwa čárkowané; na místo jazýčku řada 

 clilupfm krátkých; khUkMw na kiatc .i — 7, pořídku wí- 

 »o, č.irkowiiých, kratičce slopkaiých, slříčných anebu 

 *tiídaw)ch , hned nachowých, hned pozelenalýcli , zu 

 kwěteni odslálých, j)řc'd liin a po lom k o»c prillače. 



