ZnVt. BARN- »Cll INUDOMSAMOf. 8TUDIKTIDBN I LUND. 5 



Kyrkoherde Nils Linn»U8 beskrifves 8om flärdlös, vänlig, 



H(l (>rh skHinUam i sitt unigänf^c; ärlig och redbar i sin vandel; 



t-Honlig uch hjäl|)i«ani i förhAllandc till nä.stan; Hanivet^grann 



h trogen i ut^ifningen af Kitt kall; förståndig och hunhållsak- 



•z vid skötandet af såväl försandingens som egna angelägen- 

 li.ti r 



< hii .\«i> i.iniKfti.v il»»^llu i<>iiiial«'s. att Imu var begåfvad 

 nir.i >tort förstånd och mycken klokhet, att gudsfruktan och gif- 



ildhet präglade hennes uppträdande; att hon föresto<l sitt hus 

 iii<<| flit och aktsanihet; att hon skickade sig väl mot höga och 



iiH. fattiga och rika samt att hon uppfostrade sina barn me<l 



\«k«'n In^römmelse. 



> ppväxten i ett sådant hem som det, hvilket Nils liinn:eus 

 liustru bildade, niåst(> lämna efter sig djupa intryck. 

 k.na har sonen Carl — den, hvars lefnad vi här framställa — 

 ..iven som gammal det forna hemmet och de lyckliga barndoms- 

 dagarna där i kärt minne. i)c\i äfven pä äldre dagar erkände 

 han den tacksamhet^iskuld, hvari han stod till föräldrarne. Till 



ita syskon synes han hafva stått i gmlt förhällande, och han 

 i»«*varaile <lem i trofast hågkomst. Af bref, stuu ('arl l^inn^ skrif- 

 \it till syskon och anförvanter, kunna vi forstÅ, meil hvilka starka 



i lid han var fästad vid sina närmaste. Hå skrifvcr han en 



i:ang: »Våra föräldrars tärar för sina barn st4»go upp genom niol- 



ui-u (K'h stannade icke förr, än de kommo för (iuds ansikte, som 



Mg därtill och byggde deras barn hus,* och en annan gång ytt- 



ir han: >])et händer gemenligcn, att de ungar, som blifvit ut- 

 kläckta i ett och samma näste, flyga, så snart de blifvit fjädrade, 

 livar på sitt håll. att de sällan få kvittra tillsammans uti ett och 

 >«nima triid,? och att, xklet har varit eder (mina syskon) 

 nådigt, som tilldelt (><lcr att få bygga (M*h bo tillsammans pa 



i ra fäders jord, då jag blifvit så fjärran kastat ifrån kära an- 

 iioriga, där jag niåst« lefva ensam främling för mig själf.» 



