LINNÉ. — RB8A TILL LAPPLAND. 35 



Den 30 maj på aftonen kom Linné till Lycksele prästgård. 

 ' väiilip:t mottogH han där af kyrkoherden Ola Gran och hans 

 i><- sökte i för»t4)no öfvcrtala honom att stanna kvar 

 kurden, till dess ett stöm^ antal lappar kommit till Lyck- 

 srif tnh där fått både se Linn<? och höra omtala** från pretliksto- 

 !t II. i hvilket ärende han kommit till des.sa bygder. Utan j^ådant 

 iktighetsmått kunde nämligen olycka lätt inträffa. Att an- 

 förtro sig åt lapparne vore van.skligt. De togo ofta till bÖK.san, 

 då a någon ovetanile till dem kommer». De hade till och metl 

 s.itt <ii bössa mot prustfruiLs bröst, då hon en gång kom till 

 onnodadt. Den följande dagen, som var pingst<.lagen, 

 fick ej linne träffa några lappar. De kommo då ej till kyrkan, 

 • lan sgäddan lekte som bilst, hvilket är dera.s .skörds. Han 

 istade emellertid gudstjänsten. Kyrkan var af trä och så 

 klig, att, »då det regnar, blifver man helt våt». »Den var 

 lik en lada med bänkar så låga, att man måtte blifva krum|)cn.» 

 Nästa söndag, som var böndag, skulle lapparne infinna sig, 

 Ijest måste de bota 10 tlaler smt och dessutom tre söndagar 

 kyrkopUkt. Bäst vore därför för Linné att upp<>hålla sig i 

 ksele prästgård hela veckan. Så resonerade pnistf(»lket till 

 ( M li<irj:iii : iim n sedan kommo de att tänka på att det vore kan- 

 furnmnligure för honom att resa så snart som möjligt, enär 



lar» vårfloden, som man när som h«'lst väntiidc, skullr 



kiiiiia l)er(>da honom många svårigheter. 



IJnné begaf sig därför åstad. Färden ställdes till .Sorscle. 

 KtiM>nären nxldes uppför Ume älf af en sv«"nsk nybyggare. På 

 ffldorna om älfven utbredde sig än stora, ödsliga moar, än prak- 

 ti Ra furuskogar. Här och där växte tallar »höga, kikandes på 

 rnhvalfveti, men bland dem »lågo skönaste timmer»t<»ckftr 

 III längs, tvärs före, på sides ett, att man knappt framkomma 

 de, hvilka blåsten kullkastat». Det förekom Linné som om 

 vore en stor förlust, att d«« härliga tnitlen finge ruttna bort. 

 »Skullf <!• t .j löna sig», undrade han gång efter annan, »att 



SrtBskt /MitUiohk. Ill: 10. 3 



