LIS ni. — RBA TILL LAPPLAXD. 43 



t han (ifver Åland <»ch GriHf<U'hanMi färfl»4lc>?i till l;ptiK»la, dit 



i a '"vl» Ucn 10 OktolHT. 



I rc«an hade Linné ej furHuniuiat någ(>t tillf äUc att 

 \i.li:;i -ill kunskap <»in naturen. B&de i regn och solsken hade 

 Kl under bar himtuel gjort sina iakttagelser. Söndagsförmid- 

 dagarna arbetade han dock icke. Detta är ett af bevisen för hans 

 fromhet. hvilken för öfrigt Nitsordas af många uttryck i de 

 :teckuingar hiui förde under färden. Däraf synes, att hans 

 f föremålen och förete<»l«erna i naturen Ktiidsc 

 iiU hiiiL-i tankar till Skaparens allmakt. allgfMlhet ocii all- 

 -het. »Den, som betraktar naturens, Ix^tygar han, ssor mrd 

 undran, att hela världen är full af Gmls ära.» 



Ititiaii \i afsluta berätteUen om Linnés resa i Lappland, 

 meddela vi följande prof på hans sätt att iakttaga och skildra.* 



>Jag mftrkte första dagen, jag var kommcD till fjällen, på den 



nen, som bar uatsåcken och leddes af tolken, hora ban otaliga 



g inger under resan stannade tvftrt af, blef så stilla som en stod, med 



apprest hufvnd, uppspinda Ögon och Oron, utan att han med något 



dragande, hot eller stryk ville gå ur stället. Men litet därefter började 



han gå af sig själf. Om andra morgonen, sedan jag kum på Qällen 



och Att mitt sofst&lle eller säng utanfOr en lappkoja, mellan två 



ronskinn, emedan jag ännu ej blifvit van vid den lukt, som var i 



jan, drefros reoama fram helt bittida, inemot tasen stycken, af 



luiadar och pojkar och mjölkades både af gamla och onga, män 



Mh kvinnor. Här fick jag se, hur renarna plågades af en osynlig 



ride. .Mia reste upp hufvudet på en gång, spärrade nt ögon och 



'>n, sjHirkAde med fötterna, stodo helt ystra och stilU någon liten 



\. men begynte därpå ånyo sin rörelse så hastigt och samtidigt, att 



- kompani soldater aldrig skulle kunna snabbare och färdigare göra 



I exercis: sålunda buro de sig åt öfver hundra gånger. När jag nn 



länt hade skådat två gånger å rad, frågade jag lappame. hvad det 



'-, som kom at rename. De svarade, att det var flugorna, som 



oroade den. Aodtligen sedan jag lioge och granneligen spanat dir- 



ofXer, Mef jag Tarse några fingor, som sringade sig i loftea fram och 



Ibaka; ty tog jag mig före att taga fatt på dem. När lappame 



t sågo, kommo de mig till hjälp, så att jag på en liten stund ftek 



ra å fem stycken. Strax satte jag mig ned att sönderttyeka oeli 



ikrifva dem, då lapparne stållde lig omkring mig ock itwl^eB 



■ Uaaés km i LappUad, af A. N. LoadirtrOai. 



