LINNÉ. — UTMXMNINO TTLL PR0FK880R I DPP8ALA. 67 



Men oaktadt all framgäng kände sig Linn<'> ej tillfrodsRtulld 



Mil sin verksamhet. Han längta<lc tillhaka till sysselsättnin- 



• n med sina blommor och han kände sig mer dragen till uni- 



rsitetslärarens un till läkarens kall, helst den framgång, han 



liaft med sina föreläsningar, tycktes angifva. att hans anlag h\go 



just åt lärarens verksamhet. Hans tankar kretsade allt oftare 



och allt Ijestänulare omkring professor Rudbrcks i rppsala 



l:irarl)efattning. Den skull» han vilja öfvertaga. 1 in-:»- han 



ej ih n. <kulle han mottaga vi\ professur i Göttingen, som man 



' Ijjudit honom. >om han blott finge taga sin lilla hustru med 



Tf"lst önskade han dock blifva professor i Uppsala. 



V( 



SJUNDE KAPITLET. 



Linnés utnämning till professor i Uppsala. 



Diiligt var tiet i Uppsala beställdt med undervisningen i 



hikarvetenBkapen på den tid, då Linné ankom dit för att där- 



)»ilda8 till läkare. Och, när han, efter sitt långvariga 



\i. lauvU' i utlandet, kom tillbaka till Sverige, voro förhållan- 



• hna vid landets förnämsta universitet i nämnda hänseende ej 



iKittre: Rudbeck och Roberg innehade fortfarande lärarin - 



ittningar, som voro anordnade för blifvande läkares undrr- 



isning. Den förre, professor i botanik, zoologi, anatomi (x-h 



»rmakologi, var ständigt tjänstledig för att kunna ägna sin 



Iflade kraft åt språkstudier; den senare, professor i teoretisk 



h praktisk medicin, kirurgi, fysiologi och kemi, var gammal 



h Hvag och föreläste sällan offentligt och numera aldrig 



'. ildt. Vikarie för professor Rudl>eck var adjunkt4«n doktor 



Ros^n. Denne var en fram.stående lärare och en skicklig 



