UNNÉ. ~ RBSA TILL RKAnB. 87 



TIOxVDE KAPITLET. 



Resa till Skåne. 



Är 1748 l)cviljado riksdagen anslag till professor Linné, för 

 ritt han skulle företaga en sådan undersökningsresa till Skåne, 

 ^om han förut företagit till andra landskap i riket. Våren 17.49 

 anträdde han färden i sällskap med en uppsalastudent. Han 

 företog denna gång ej resan till häst utan åkte i sin egen vagn. 

 \'åren hade ännu ej hunnit långt framåt. »Gräsen begynte stic- 

 ka upp med sina gröna blad», men »ingen blonjma sågs på hela 

 faltrn. Åkrarna, som vid denna tiden plåga inbyggarnas ögon 

 Micd den gröna vinter-rågen, stodo nu nästan nakna och gåfvo 

 »let eländigaste hopp för åkermannen», och »kornåkrarna, .som 

 just dessa dagar emottagit säden, hade ej holler ännu utkläckt 

 1 1 enda frö.» 



På nedresan besökte han sin syster Anna Maria, som var 



ift med kyrkoherden Höök i Virestad. Där firade han pingst. 



\ id pingstdagens gudstjänst hade han tillfälle att se »allt bimd- 



folkct i 'galla' (högtidsdräkt), h varvid han särskildt beundra- 



i' t götiska urgamla modet på kvinnodräkt, h vilken var 



liädc den täekaste och dyrbaraste, han sett hos allmogen i riket». 



1'rån Virestad reste Linné till Stenbrohult. Där var mycket för- 



•iridradt. Aret förut hade fadern dött; systrarna voro gifta, och 



;ins bror, Samuel, väntade på att blifva nämnd till fadern- 



fterträdiip \.i!in'liL'i skref Linné: »Här fann jag fåglarna 



födda. lwM'l up|)brändt och ungarna förskingrade, att jag näfv 



••ligen igenkände det rum, där jag själf blifvit utkläckt. — — 



"lin ungdoms nöjen, de raraste växter, som växa vildt på denna 



• rt, hade ej ännu hunnit framkomma. Jag, som för tjugu år 



• dan kände hvarenda inbyggare i socknen, fann nu knappt 



tJMirii |H»rHoner öfriga. dem jag alla i min barmlom sett unga 



