104 SVENSKT FOLKBIBLIOTEK. 



I det tal, han höll vid landskapen, gaf han stundom de 

 unga mycket prosaiska förmaningar och råd, såsom att de 

 skulle vara rädda om elden, synnerligen under blåst; att de 

 skulle vara snygga och rena och ej glömma värjan, när de gingo 

 upp till en professor. Ibland åter riktade han till åhörarne var- 

 ma, poetiska ord. Så afslutar han t. ex. ett minnestal öfver en 

 afliden landsman med följande ord: »Således, mina herrar lands- 

 män, när jag slår ut för Er den dödes lyckohorn, är det helt 

 tomt. Här är hvarken titlar, sköldar, stjärnor, gods, familjer 

 eller annat lysande prål. Men när jag utslår på hans graf dyg- 

 dens horn, sen I här de lysande blommor nedfalla, som aldrig 

 förändra sin glans och aldrig förvissna, nämligen gudsfruktan, 

 flit, ordentlighet, dygdighet, tjänstaktighet och den kejsar- 

 kronan — ärlighet. Gån ocK plocken åt Er dylika blomster.» 



Den tacksamhet och tillgifvenhet smålänningarne hysto 

 för sin inspektor lade de i dagen vid många tillfällen. Oratio- 

 nerna brukade man börja eller sluta med några vackra ord till 

 inspektor, och vid landskapen uttryckte kurator sin och kam- 

 raternas glädje öfver att se inspektor bland sig; verser trycktes 

 till hans ära, och hederspresenter öfverräcktes till honom. 



De utmärkelser, som tillföllo Linné, voro följande. Är 

 1747 fick han titeln arkiater, som vid denna tid var mycket 

 ansedd; år 1753 blef han nämnd till riddare af kungl. nordstjär- 

 ne-orden och år 1757 upphöjdes han i adlig värdighet.* Då an- 

 tog han namnet von Linné. Medaljer slogos till hans ära, ocli 

 fördelaktiga platser i utlandet bjödos honom. År 1762 erhöll 

 Linné en nationalbelöning af 6,000 dir. smt samt rätt att ut- 

 nämna sin efterträdare. 



Rysslands kejsarinna och Spaniens konung erbjödo Linné 

 fördelaktiga anställningar, om han ville träda i deras tjänst; 

 men fosterländsk som han var, afslog han dylika anbud. 



* Som hjälmprydnad pä den adliga skölden sattes den anspråkslösa Linnsan 

 och hans valspråk blef: Med handlingar öka ryktet (famam extendere factis). 



