LISN*. - HANS PERSORLIOBET OCH ENSKILDA I.IF. 1(>5 



TOLFTE KAPITLET. 

 Linnés personlighet och enskilda lif. 



Linné sade om sig sjäif, att han i sin ungdom var glad och 

 'ftkanitsani samt att han som gammal icke blcf butter. Och här- 

 uti hade han, enligt samtida» vittnesbörd, rätt. »Han var näm- 

 ligen», såsom en af hans lärjungar säger,» i sällskap munter och 

 förnöj»! och ville gerna höra små historier metl smak berättas.» 

 Och en annan säger: »I ungtlomen var han mycket x'»''- • 



mtHlelåldern alltid munter, kvick och ordhittig.» »It- 



tröttad af arbete kände han l)ehof af uppfriskande skratt.» — 



»Han var aldrig lä.svurm, han kände l)ehof af människn- 



timgänge och fann Ix-hag däri.» Särskildt unnade han 



ungdomen att få roa sig.* 



Lätt flammade Linné upp vare sig af gliUlje eller sorg, inni 

 snart var han åter lugnad. Hastigt tänrles ock hans vrede; men 

 den slocknade lika fort. som »len brusat upp. När uppbrus- 

 ningen lagt sig, var han sig åter lik. Försonligt var nämligen 

 hans sinne, och han hade ej smak for »trätor eller strider». 

 IJLngsinthet var för honom främmande; men, had» lian en 

 gång blifvit besviken, följde han <len. som ej ujotsvarut han» 

 förtroende, med en till misstroende gränsande uppniä'*ksand)et. 

 Han ville ej blifva bedragen en andra gång. Anfall mot sig 

 och sina skrifter länuiade han obesvarade. 



Han sköt ej upp hvatl som borde göras utan tog di t t 

 så snart ske kunde. Xär några tankar föllo honom in, sk ni 

 hnii oti) tnöjliet (retuist tipp dem. Dfttii hade stundom till följd, 



• iKft henttede*. att den nyutninnde Ärkebiskop Mennander tAnkte fSr- 

 bjoda de KdraaliKS dmasaAjena (MMmbléem»). Di atsågo ttadent ungdomar 

 icabbcii Lian«^ och kangl. •ekreterarea Fredeobeim att otverka tiUAtelM tiU 

 deraa bibdiållanda. 



