106 SVENSKT FOLKBIBLIOTEK. 



att samma sak, som han af någon omständighet kom att 

 omnämna på oHka tider, blef mycket olika framställd. 



I vetenskapliga frågor betänkte han sig noga, innan han 

 fällde sitt omdöme; däremot torde han, när fråga var om hän- 

 delser i* allmänna lifvet, hafva varit väl hastig att fatta en 

 åsikt. 



Hyckleri och förställning tillät han sig icke. »Hans an- 

 sikte», säger en af hans lärjungar, »utmärkte genast, om den 

 eller den personen behagade honom eller icke; och säkraste 

 prof vet af dess missnöje var hans tystlåtenhet.» Däremot var 

 rättframhet ett utmärkande drag hos honom.* 



Han stod vid den mening, hvartill han en gång konuuit, 

 och bröt ej ett gifvet löfte. 



Ömhjärtad var han mot lidande. Såg han en sådan, kunde 

 hans ögon fyllas af tårar. I synnerhet blef han upprörd, då 

 han såg ett barn, som i ett eller annat hänseende var lidande. 

 Linné var en religiös man. Därom vittnar hans vandel, 

 och hans skrifter gcnomfläktas af en religi(')s anda. Sön- och 

 helgdagar deltog han nästan alltid i den offentliga gudstjäns- 

 ten, och på arbetsdagarnas morgon skulle en af döttrarna eller 

 längre fram i tiden en hans dotterdotter komma in till honom 

 i hans rum och sjunga för honom »Pappas visa», som han 

 sannolikt själf författat. 

 Denna lyder: 



Känn den Gud, som dig bevarar 



af hans nåd och stora verk. 



Se, hur ömt han dig försvarar 



från allt ondt; betänk och märk 



ditt elände och hans styrka! 



Sök hans bistånd i din nöd ! 



Lär med allvar honom dyrka, 



honom älska till din död. 



* Det berättas, att han en gång, då han var på Drottningholm för att 

 ordna drottningens naturhistoriska samlingar, blef nedkallad för att leka 

 blindbock med hofpersonalen. Vid leken var det enligt hofbruket ej tillåtet 



